номер провадження справи 28/94/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2019 Справа № 908/1907/19

м.Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Федорової Олени Владиславівни при секретарі Рикун А.В. розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133)

до відповідача публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (69035, місто Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14)

про стягнення грошових коштів

за участю представників:

від позивача: Нінюк Л.О., довіреність б/н від 02.09.2019;

від відповідача: Власов Є.В., довіреність №56 від 01.01.2019.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області звернулося державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" з позовом до відповідача публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" про стягнення 545,70 грн., які складаються з: 502,62 грн. пені та 43,08 грн. 3% річних.

Підставою для звернення з позовом до суду зазначено порушення відповідачем строків внесення платежів за використання електричних мереж за травень 2019 року. Враховуючи приписи діючого законодавства позивач нарахував та просить стягнути пеню у розмірі 502,62 грн. та 43,08 грн. 3% річних.

В тексті позовної заяви позивач просив розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням/викликом сторін.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2019 позовну заяву передано на розгляд судді Федоровій О.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 31.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Присвоєно справі номер провадження 28/94/19. Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 30.08.2019.

21.08.2019 на адресу суду від відповідача надійшов відзив №33-336/14197 на позовну заяву, відповідно до якого ПАТ "Запоріжжяобленерго" вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить в позові відмовити, оскільки позивачем не вірно визначений останній день оплати та, як наслідок, відсутнє пропущення строку оплати.

30.08.2019 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив №28-23/18841 від 29.08.2019, в якій позивач відхиляє заперечення відповідача у зв`язку з їх необґрунтованістю. Звертав увагу суду, що у договорі №12-7 (пункт 7.4) позивач і відповідач визначили строк виконання грошового зобов`язання до останнього числа місяця наступного за звітним. Таким чином, на думку позивача, останнім днем виконання відповідачем зобов`язань є 29.06.2019. Просив суд не враховувати заперечення наведені ПАТ "Запоріжжяобленерго" у відзиві.

В судовому засіданні 30.08.2019, в порядку ст. 216 ГПК України, судом оголошувалась перерва до 06.09.2019 для надання позивачем заперечення на відповідь на відзив.

04.09.2019 від позивача надійшли заперечення на відповідь на відзив №33-33/147. Відповідач зазначив, що враховуючи, що останній день сплати рахунку від №324 припадав на вихідний день (29 червня субота, 30 червня неділя), останнім днем закінчення строку виконання грошового зобов`язання в будь-якому разі є перший за ним робочий день, тобто 01.07.2019. Оплата відповідачем здійснена - 02.07.2019, тому на думку відповідача нарахування пені та 3% річних за період 30.06.2019-01.07.2019 є безпідставним, а вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Судом перевірені повноваження присутніх в судовому засіданні представників сторін. З`ясовано про обізнаність уповноважених представників позивача та відповідача про права та обов`язки учасників судового процесу. Відводів складу суду не заявлено.

Розгляд справи відповідно до вимог ст. 222 ГПК України здійснювався за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фіксування судового процесу за допомогою відеозаписувального технічного засобу судом не здійснювалось у зв`язку з відсутністю у суду такої технічної можливості.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, що викладені у позові та відповіді на відзив . Просив позов задовольнити.

Представник відповідача підтримав свою правову позицію, що викладена у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Просив в позові відмовити, оскільки заявлені позивачем вимоги є безпідставними.

В судовому засіданні 06.09.2019 суд визнав наявні документи достатніми для об`єктивного та всебічного розгляду спору, внаслідок чого, в порядку ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення, судом оголошено, що повний текст рішення буде складено протягом 5 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення та надісланий на адреси сторін.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (власник мереж, позивач у справі) та відкрите акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" (користувач, відповідач у справі) 01.01.2013 уклали договір про спільне використання технологічних електричних мереж №12-7 (надалі договір).

В лютому 2017 року, на виконання вимог пункту 5 розділу XVI "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про акціонерні товариства" було змінене найменування відповідача з: "відкритого акціонерного товариства..." на: "... публічне акціонерне товариство...".

За умовами п. 1.1 договору Позивач зобов`язується забезпечити технічну можливість передачі/транзиту електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок Відповідача та/або інших суб`єктів господарювання - субспоживачів, яким Відповідач забезпечує передачу електричної енергії, а Відповідач зобов`язується своєчасно сплачувати вартість послуг Позивача з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги, відповідно до умов договору.

Одним з обов`язків Відповідача є обов`язок здійснювати оплату за використання електричних мереж за розрахунковий період, яким є період з 00 годин першого числа до 24 години останнього числа поточного місяця. Розрахунок плати за використання електричних мереж здійснюється згідно з "Порядком обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж", який викладений в Додатку №4 до договору №12-7 (п. 4.1 та п. 7.1 договору №12-7).

Пунктом 7.3 договору встановлено, що за підсумками розрахункового періоду Позивач у термін до 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим, направляє Відповідачу рахунок. Сума платежу визначається за "Порядком обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж", який викладений в Додатку №4 до договору №12-7, з урахуванням сум платежів, що надійшли від Відповідача. Разом з рахунком Позивач направляє Відповідачу, в тому числі і підписані зі своєї сторони та скріплені печаткою два примірника "Акта прийому-здачі наданих послуг".

Оплата Відповідачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого Позивачем рахунка та оформленого "Акта прийому-здачі наданих послуг" до останнього числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позивача (п. 7.4 договору №12-7),

Відповідно до п.п. 11.5 п. 11 договору Договір №12-7 набирає чинності з 01.01.2013 і укладається терміном до 31.12.2013 та вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну не буде заявлено однією з його сторін про відмові від нього або про його перегляд.

До договору №12-7 були укладені додаткові угоди №1 від 01.10.2013, №2 від 01.01.2014, №3 від 01,11.2014 з протоколом розбіжностей, №4 від 01.10.2015 з протоколом розбіжностей, №5 від 01.11.2015, №6 від 01.11.2016, №7 від 06.02.2017 з протоколом розбіжностей, №8 від 01.03.2017, №9 від 01.12.2017, №10 від 01.10.2018 з протоколом розбіжностей, якими, в тому числі, були внесені зміни щодо місцезнаходження, банківських реквізитів і найменування його сторін, а також викладені в новій редакції його Додатки: №2 "Перелік точок приєднання електроустановок Користувача (Відповідача) та Субспоживачів до технологічних електричних мереж Власника мереж (Позивача)"; №3 "Розрахунок кількості умовних одиниць технологічних електричних мереж"; №4 "Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж"; №7 "Розрахунок втрат електричної енергії в технологічних мережах Власника мереж (Позивача)".

Додатковою угодою №10 від 01.10.2018 Позивач і Відповідач внесли зміни до договору №12-7, виклавши в новій редакції Додаток №4 "Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж" до цього договору, відповідно до якого сума витрат, що підлягає відшкодуванню Власнику мереж (Позивачу), в т.ч. і за грудень 2018 року, становить: 262 080,38 грн.

Як зазначив позивач, із сторони позивача додаткова угода №10 від 01.10.2018 до договору №12-7 підписана з протоколом розбіжностей, а саме до розділу 12 "Місцезнаходження та банківські реквізити Сторін" внесені зміни щодо місцезнаходження і банківських реквізитів Власника мереж (Позивача).

Позивач листом №75-62/26014 від 19.11.2018 направив Відповідачу, зокрема додаткову угоду №10 від 01.10.2018 до договору №12-7 з протоколом розбіжностей до неї.

Листом №007-52/17684 від 26.11.2018 Відповідач повернув Позивачу перелічені вище документи, зазначивши, що вважає не визначеною вартість послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання (з сторони Відповідача додаткова угода №10 від 01.10.2018 до договору №12-7 була підписана без заперечень).

Як свідчать матеріали справи 13.12.2018 Позивач листом №75-62/28341 повторно направив Відповідачу, додаткову угоду №10 від 01.10.2018 до договору №12-7 з протоколом розбіжностей до неї.

Зазначені документи отримані відповідачем 03.01.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №010.

Як зазначив позивач станом на дату подання позовної заяви Позивачу не надходили від Відповідача документи, передбачені частиною 5 статті 181 ГК України, щодо врегулювання розбіжностей.

29.05.2019 листом №75-53/11653 Позивач направив Відповідачу "Акт прийому-здачі наданих послуг" №5-19 від 31.05.2019 на суму 262 080,38 грн. та рахунок №324 від 31.05.2019 на суму 262 080,38 грн., які Відповідач одержав 03.06.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №024.

Відповідач зобов`язання щодо оплати наданих послуг у травні 2019 здійснив лише 02.07.2019, що підтверджується платіжним дорученням №24342 від 02.07.2019 на суму 262080,38 грн.

У зв`язку з наявністю прострочення виконання зобов`язання з боку відповідача (2 дні), позивач, враховуючи пп. 9.2.1 п. 9.2 договору №12-7 від 01.01.20136 та приписи діючого законодавства звернувся з позовом до суду.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 502,62 грн. та 3% річних у розмірі 43,08 грн. за період 30.06.2019-01.07.2019 не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Спірні правовідносини сторін є господарськими та врегульовані договором №12-7 про спільне використання технологічних електричних мереж від 01.01.2013.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 ГК України господарські зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Аналогічний припис містить ст. 526 ЦК України.

Нормами ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов`язання щодо його виконання.

На думку позивача, приймаючи до уваги положення п. 7.4 договору, роз`яснення, що зазначені в пп. 1.9 п. 1 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", відповідач повинен був здійснити оплату наданих послуг у травні 2019 року не пізніше 29 червня 2019.

Разом з тим, матеріали справи містять докази сплати відповідачем наданих у травні 2019 послуг - 02.07.2019, тобто, як вважає позивач, з порушенням строків виконання зобов`язання на два дні.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 216 ГК України встановлено, що застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Умовами пп. 9.2.1 п. 9.2 договору сторонами узгоджено, що за порушення строків оплати, передбачених п. 4.1 договору №12-7, Відповідач сплачує Позивачу пеню у розмірі 0,1% за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період нарахування пені.

Відповідно до розрахунку позивача до стягнення заявлені вимоги про стягнення пені у розмірі 502,62 грн. за період прострочення з 30.06.2019 по 01.07.2019.

Відповідно до пояснень позивача, що викладені у відповіді на відзив №28-23/18841 від 29.08.2019, нарахування пені та 3% річних здійснено без включення дня фактичної оплати суми заборгованості за рахунком №324.

Суд вважає застосування до відповідача штрафних санкцій у вигляді нарахування пені за період прострочення з 30.07.2019 по 01.07.2019 (включно) безпідставним з огляду на наступне:

Як зазначалося судом вище, в п. 7.4 договору №12-7 від 01.01.2013 сторони узгодили, що оплата за надані послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється відповідачем на підставі виставленого власником мереж рахунку та оформленого Акта прийому-здачі наданих послуг до останнього числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача.

Відповідно до п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Якщо у договорі виконання грошового зобов`язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов`язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов`язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов`язання буде 1 серпня 2014 року.

Таким чином, приймаючи до уваги наведені умови договору та вказівки Вищого господарського суду України, що викладені у постанові Пленуму №14 від 17.12.2013, останнім днем оплати наданих послуг у травні є 29 червня 2019, як і зазначено позивачем.

Враховуючи наведене суд погоджується з правовою позицією позивача щодо визначення останнього дня внесення оплати, а саме 29 червня 2019 року.

Разом з тим, позивач залишив поза увагою той факт, що 29 червня 2019 є суботою, тобто вихідним днем.

Частиною 5 ст. 254 ЦК України унормовано, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Аналіз наведених вище норм права та обставин справи свідчать, що останнім днем оплати рахунку №324 від 31.05.2019 є 01 липня 2019 понеділок, прострочення виконання зобов`язання починається з 02.07.2019.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується представниками сторін, відповідач оплату наданих послуг здійснив 02.07.2019, тобто на наступний день після визначеного строку як умовами договору, так і приписами чинного законодавством.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що нарахування позивачем було здійснено за два дні (30 червня 2019 неділя та 01 липня 2019 понеділок, останній/гранічний день оплати), суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування штрафних санкції у вигляді пені за вказаний позивачем період. Вимог про стягнення пені за 02.07.2019 позивачем не заявлялося.

За таких обставин вимоги про стягнення пені у розмірі 502,62 грн. за період прострочення з 30.06.2019 по 01.07.2019 (включно) не підлягають задоволенню.

Внаслідок відсутності прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, суд вважає безпідставним застосування положень ст. 625 ЦК України та нарахування 3% річних, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення 43,08 грн. 3% річних також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Позивач не довів наявність правових підстав для нарахування штрафних санкцій у вигляді пені та застосування положень ст. 625 ЦК України за період 30.06 2019 по 01.07.2019 (включно), оскільки суд прийшов до висновку, що в даному періоді не відбулося прострочення платежу з боку відповідача.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору в розмірі 1.921,00 грн. покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 6, 11, 526, 610, 611, 625, 901 ЦК України, ст. ст. 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" до відповідача публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" про стягнення 545,70 грн., які складаються з: 502,62 грн. пені та 43,08 грн. 3% річних відмовити.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 вересня 2019 року.

Суддя О.В. Федорова