ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2019 р. Справа №914/184/19

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Кишенюк Н.

за участю представників учасників процесу:

від позивача Попов В.О.-адвокат;

від відповідача Гейвич М.М.-представник

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Бібрське лісове господарство» №320/07 від 22.05.2019

на рішення Господарського суду Львівської області від 02.05.2019 (повний текст складено 06.05.2019, суддя Юркевич М.В., м.Львів)

у справі № 914/184/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Медрудтранс», м. Київ

до відповідача Державного підприємства «Бібрське лісове господарство», м. Бібрка, Львівська область

про стягнення 414 635,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд до Господарського суду Львівської області подано позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю " Медрудтранс " до Державного підприємства "Бібрське лісове господарство" про стягнення 414 635,50 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.05.2019 у справі № 914/184/19 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнено з Державного підприємства «Бібрське лісове господарство» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Медрудтранс» 414 635,50 грн. понесених додаткових витрат та 6 219,54 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідно до п. 2.2.5, 2.2.7, 3.1 договору та абз. 3 п.1 Протоколу погодження договірної ціни, обов`язок сплатити суму додаткових зборів, пов`язаних з перевезенням вантажу, які виникли внаслідок затримки вагонів на прикордонній станції з метою проведення митного огляду та включених до перевізних документів, покладається на ДП «Бібрське лісове господарство».

ДП «Бібрське лісове господарство» подано апеляційну скаргу №320/07 від 22.05.2019, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 02.05.2019 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зокрема, скаржник вважає, що судом при прийнятті рішення від 02.05.2019 господарським судом не взято до уваги тієї обставини, що затримка вагонів на прикордонній станції відбулась у зв`язку з незаконними діями та бездіяльністю Закарпатської митниці ДФС щодо непроведення митних процедур, а не внаслідок винних дій чи бездіяльності ДП "Бібрське лісове господарство", що встановлено судами в адміністративній справи №813/2237/16.

Скаржник також зазначає, що відповідач не уповноважував позивача оплачувати затримку вагонів митницею та пов`язані з цим витрати, що прямо передбачено нормами ст..929 ЦК України та ст.316 ГК України.

Також, скаржник зазначає, що додаткові витрати виникли у зв`язку із затримкою вагонів №91503227, №91503839 та №91502765 з метою проведення митного контролю на вимогу Закарпатської митниці ДФС. Серед переліку додаткових послуг виконавця, які оплачує клієнт, передбачених договором та додатками до нього, відсутні послуги, пов`язані з митним оформленням вантажу та зобов`язання вантажовідправника відшкодувати додаткові витрати перевізника під час здійснення митного контролю.

Окрім того, на думку скаржника заявником не дотримані вимоги ст..162 ГПК України, а саме п.3 ч.3 ст.162 ГПК України в частині зазначення обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються.

Також, скаржник вважає, що судом безпідставно відмовлено відповідачу у задоволенні заяви про застосування строку позовної давності до вимог позивача.

ТОВ «Медрудтранс» подано відзив №31715 від 24.06.2019, в якому просить рішення Господарського суду Львівської області від 02.05.2019 у даній справі залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що апеляційна скарга є безпідставна, а рішення суду прийняте з повним і всебічним дослідженням обставин справи та визнав обґрунтованим позов про стягнення вже понесених витрат з відповідача у даній справі, як з особи, для якої та в інтересах якої організовувалось перевезення вантажів. Зокрема, товариство зазначає, що п.п.2.2.5, 2.2.27, 3.1. договору та Протоколу погодження договірної ціни, сторони передбачили обов`язок відповідача сплатити додаткові збори, пов`язані з перевезенням вантажу, які виникли внаслідок затримки вагонів на прикордонній станції. А тому, сума понесених позивачем витрат, відповідно до рішення Господарського суду м. Києва, у справі №910/17824/17, на думку останнього, має бути стягнена з відповідача.

Представники сторін в судовому засіданні підтримали доводи та заперечення щодо вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

як вбачається із матеріалів справи, 01.09.2015 між Державним підприємством «Бібрське лісове господарство» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Медрудтранс» було укладено договір про організацію перевезень вантажів, у відповідності до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання за плату і за рахунок відповідача виконати або організувати виконання визначених цим договором послуг, пов`язаних з організацією внутрішньодержавних та експортно-імпортних перевезень вантажів, а останній вчасно оплатити надані послуги.

На виконання умов договору ТОВ «Медрудтранс» було надано ДП «Бібрське лісове господарство» послуги з перевезення вантажу «деревина паливна» у вагонах №91503227, №91503839 та №91502765, що підтверджується залізничними накладними. Вантаж відправлявся зі станції Львівської залізниці з призначенням на станцію Нижній Грабовець (ЖСР) (Словаччина).

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі заявок Закарпатської митниці №07-70-69/23-706 від 10.05.2016 та №07-70-69/23-733 від 13.05.2016, вказані вагони були затримані з метою проведення митного контролю, про що складено акти загальної форми.

На виконання вказівок Закарпатської митниці вантаж у вагонах було відправлено на станцію Ужгород для вивантаження вказаних вагонів та зберігання майна, вилученого митним органом.

Митницею визначено порушення ст.ст.218,338 Митного кодексу України та нараховано платежі за затримку вагонів згідно зі ставками Збірника №1 із застосуванням коригувального коефіцієнта на загальну суму 414 635, 50 грн.

В подальшому, 22.05.2018 рішенням Господарського суду м. Києва, у справі №910/17824/17 сума зборів у розмірі 414 635, 50грн була стягнута ПАТ «Укрзалізниця» з ТОВ «Медрудтранс», як з платника залізничного тарифу та додаткових послуг, наданих залізницею.

Відповідно до фактичних обставин справи, встановлених судом, спір виник через неналежне виконання з боку відповідача договірних зобов`язань в частині оплати за договором про надання послуг та організацію перевезень вантажів від 01.09.2015.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 306 ГК України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 119 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх вантажовласнику. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням.

Відповідно до п.п. 2, 13 Правил користування вагонами і контейнерам, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999, за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під`їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату. Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Пунктами 8, 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, визначено, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо). За зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Крім того, ч. 1 ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено факт затримання вагонів та їх огляд митницею, про що наявні акти загальної форми.

Разом з тим, рішенням Господарського суду м. Києва від 22.05.2018, що набрало законної сили у справі №910/17824/17, сума додаткових зборів, у зв`язку із затримкою вагонів у розмірі 414 635,50 грн. була стягнута на користь ПАТ «Українська залізниця» з ТОВ «Метрудтранс» (позивача), як з платника залізничного тарифу та додаткових послуг, наданих залізницею.

Отже, здійснення митного огляду є митними формальностями, а тому на них розповсюджуються положення ст. 218 Митного кодексу України (аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.04.2018 у справі № 911/4080/16, від 02.05.2018 у справі № 927/526/17, від 17.05.2018 у справі № 911/1560/17), а тому, у відповідача саме в силу ч. 2 ст. 218 Митного кодексу України виник обов`язок відшкодувати позивачу суму нарахованих залізницею додаткових зборів в сумі 414 635,50грн., у зв`язку з виконанням ТОВ "Метрудтранс" взятих на себе зобов`язань.

З огляду на викладене, обов`язок ДП «Бібрське лісове господарство» сплатити вартість додаткових послуг при перевезенні його вантажів, нарахованих у зв`язку затримкою вантажу Закарпатською митницею ДФС і стягнутих з ТОВ «Метрудтранс» за вищезгаданим рішенням суду, випливає з укладеного між сторонами по даній справи договору про організацію перевезення.

Відповідно до п. 1.1 договору надання послуг з організації перевезення виконується або організовується за рахунок клієнта (відповідача).

Згідно з п. 3.1. договору загальна ціна договору складається із суми наданих послуг, пов`язаних з організацією перевезень, вартість яких визначається в Протоколі погодження договірної ціни, який є невідємною частиною цього договору.

У відповідності до п. 2 Протоколу вартість послуг включає в себе вартість додаткових зборів, пов`язаних з перевезенням, включених до перевізних документів та встановлених Збірником тарифів. Зокрема, дані про нарахування додаткових зборів, з зазначенням коду і виду робіт, що проводилися станціями затримки, включено до перевізних документів (накладні №537555, №537563, №540997 та акти загальної форми).

Отже, враховуючи вищенаведене, судова колегія прийшла до висновку, що обов`язок сплатити суму додаткових зборів, пов`язаних з перевезенням вантажу, які виникли внаслідок затримки вагонів на прикордонній станції з метою проведення митного огляду та включених до перевізних документів, відповідно до п. 2.2.5, 2.2.7, 3.1 договору та абз. 3 п.1 Протоколу погодження договірної ціни, покладається на ДП «Бібрське лісове господарство».

Оскільки такі додаткові витрати вже було понесено позивачем на підставі рішення Господарського суду м. Києва у справі №910/17824/17, підставним є позов про стягнення вже понесених витрат в порядку регресу з відповідача по даній справі, як з особи, для якої та в інтересах якої організовувалось перевезення його вантажів.

Окрім того, судова колегія зазначає, що відповідно до положень статтей Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951, статтей 218, 338 Митного кодексу України, статтей 119, 121 Статуту залізниць України, пунктів 2, 3, 8, 10 - 13, 15, 16 Правил користування вагонами, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 11 від 25.02.1999, пунктів 8, 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, вартість проведених залізницею розвантажувальних, навантажувальних, зважувальних та інших робіт, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, має в будь-якому випадку оплачуватися вантажовласниками (вантажовідправниками) незалежно від того, чи виявлено митницею факт незаконного переміщення товару під час здійснення митного контролю.

В той же час, у даній справі відповідач оскаржив та визнав неправомірними дії Закарпатської митниці ДФС щодо затримки спірних вагонів відповідно до постанови Львівського окружного адміністративного суду від 16.02.2017, однак дані правовідносини потребують окремої правової оцінки і не можуть розглядатися в межах цієї справи, де Закарпатська митниця ДФС не є учасником процесу.

Щодо посилання скаржника на неправомірність відмови судом першої інстанції у задоволенні заяви про застосування строку позовної давності до вимог позивача, судова колегія зазначає, що оскільки у правовідносинах, які склалися між ДП "Бібрське лісове господарство» та ТОВ «Метрудтранс», останній виступав як експедитор та особа, що організовує перевезення вантажу для клієнта, а не як перевізник, на такі спори поширюється загальна позовна давність у три роки, а не скорочена шестимісячна, як у спорах, що виникли з перевезення вантажів.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, скаржником належними та допустимими доказами не обгрунтовано підставності заперечень, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 277 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 02.05.2019 у справі № 914/184/19 залишити без змін, апеляційну скаргу Державного підприємства «Бібрське лісове господарство» №320/07 від 22.05.2019 без задоволення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 12.09.2019.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.