ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.09.2019 Справа № 905/1256/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання (помічнику судді) Фатєєвій О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Рондо, м. Полтава

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Донбас-Екологія, м. Лиман, Донецька область

про стягнення 112390,39грн., з яких: заборгованість у розмірі 80265,37грн., пеня у розмірі 23283,27грн., 3% річних у розмірі 1953,14грн., інфляційних втрат у розмірі 6888,61грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Рондо», м. Полтава звернулось до господарського суду Донецької області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбас-Екологія», м. Лиман, Донецька область про стягнення 112390,39грн., з яких: заборгованість у розмірі 80265,37грн., пеня у розмірі 23283,27грн., 3% річних у розмірі 1953,14грн., інфляційних втрат у розмірі 6888,61грн.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Левшиній Я.О.

Ухвалою суду від 15.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 905/1256/19, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; судове засідання призначено на 13.08.2019; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання суду відзиву на позов; запропоновано позивачу у строк до п`яти днів з дня отримання відзиву надати суду відповідь на відзив; запропоновано відповідачу у строк до п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив надати заперечення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором №11/17 від 02.06.2017 з оплати поставленої продукції, внаслідок чого утворилась стягувана заборгованість та виникли підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст. ст. 509, 526, 610, 611, 623, 625, 629, 692 Цивільного кодексу України, ст. 222, 224, 229 Господарського кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин, позивач надав наступні документи: договір №11/17 від 02.06.2017; видаткову накладну №11 від 19.10.2018; товарно-транспортну накладну №11 від 19.10.2018; довіреність №94 від 19.10.2018; рахунок-фактури №205 від 19.10.2018; банківські виписки; акт звірки взаєморозрахунків, складений станом на 01.07.2019; претензію №77 від 22.05.2019 та докази її направлення.

07.08.2019 від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника.

06.09.2019 від позивача на поштову адресу суду надійшли додаткові документи, а саме видаткові накладні: №1 від 09.01.2018, №9 від 13.02.2018, №24 від 25.04.2018, №25 від 27.04.2018, №18 від 22.06.02018, №3 від 04.07.2018, №15 від 24.09.2018, №11 від 19.10.2018; рахунки-фактури та банківські виписки.

Представник позивача в судове засідання 12.09.2019 не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Обізнаність позивача про розгляд справи підтверджується відповідним рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача в судове засідання 12.09.2019 не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідач зареєстрований за адресою, вказаною у позовній заяві, а саме: 84400, АДРЕСА_1 . Комунальна, АДРЕСА_2 .

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала від 15.07.2019 про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців та громадських формувань. Однак, конверт було повернуто до суду відділенням поштового зв`язку за закінченням встановленого терміну зберігання.

У даному випадку судом також враховано, що за приписами ч.1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не можу бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результат розгляду його справи.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України Про доступ до судових рішень усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України Про доступ до судових рішень для доступу до судових рішень загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України Про доступ до судових рішень).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 15.07.2019 та ухвалою від 03.09.2019 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно приписів Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст.178 ГПК України.

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

02.06.2017 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладений договір №11/17 (далі договір), згідно п.п. 1.1 якого постачальник зобов`язався у встановлені строки передати у власність покупця, а покупець прийняти продукцію та оплатити за неї визначену грошову суму.

Найменування продукції: плівка поліетиленова в асортименті (п. 1.2 договору).

Підставою для виникнення зобов`язань з поставки продукції є подане покупцем замовлення на поставку продукції, яке містить в собі наступну інформацію: найменування, типорозмір та загальну кількість поставки (п. 1.3 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору ціна продукції узгоджується сторонами та може бути змінена виключно за попередньою згодою з покупцем, не менш ніж за 5 робочих днів до моменту такої зміни. В узгоджену сторонами ціну продукції входять усі видатки та витрати, які несе постачальник при виконанні договірних зобов`язань. Остаточна ціна находить своє відображення у виставленому постачальником рахунку на оплату.

Згідно п. 5.2 договору оплата продукції здійснюється шляхом перерахування 50% попередньої оплати та 50% протягом 10 календарних днів з моменту поставки продукції, на поточний рахунок постачальника згідно виставленого рахунку. Днем здійснення платежу вважається день, у який сума, що підлягає сплаті, списується з банківського рахунку покупця на рахунок постачальника.

За порушення строків оплати продукції покупець сплачує постачальнику пеню від суми невиконаних зобов`язань у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в цей період, що не звільняє його від виконання договору (п. 9.2 договору).

За умовами п.п. 11.8, 11.9 договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2017, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань за даним договором. У випадку відсутності письмової заяви від однієї з сторін за 10 календарних днів до закінчення строку дії договір пролонгується на невизначений строк до тих пір, доки сторони його не розірвуть.

На виконання умов договору позивач виставив відповідачу рахунок-фактури №205 від 19.10.2018 на суму 114898,30грн.

Позивач поставив відповідачу продукцію за видатковими накладними №1 від 09.01.2018, №9 від 13.02.2018, №24 від 25.04.2018, №25 від 27.04.2018, №18 від 22.06.02018, №3 від 04.07.2018, №15 від 24.09.2018, №11 від 19.10.2018 на загальну суму 820875,14грн.

Вказана продукція була прийнята уповноваженими представниками відповідача, які діяли на підставі довіреностей.

Відповідач здійснив часткову оплату продукції в загальній сумі 740609,44грн., що підтверджується банківськими виписками.

24.05.2019 позивач направив відповідачу претензію №77 від 22.05.2019 з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 85265,37грн., пеню у розмірі 20084,48грн., 3% річних у розмірі 1678,96грн., інфляційні втрати у розмірі 5715,46грн.

Вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення, у зв`язку з чим позивач звернувся до господарського суду з розглядуваним позовом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності (ст.86 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до виконання грошових зобов`язань за договором №11/17 від 02.06.2017.

Враховуючи статус сторін, характер правовідносин між учасниками договору, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного договору №11/17 від 02.06.2017.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за поставлену продукцію покупець зобов`язаний сплатити постачальнику певну грошову суму. В силу приписів ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до правовідносин постачання застосовуються норми Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, які (ст.655, ч.1 ст.691) також передбачають обов`язок покупця сплатити за придбаний товар певну суму грошових коштів.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір №11/17 від 02.06.2017 є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов`язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 692 цього Кодексу визначено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару. Як було встановлено судом, сторони визначили у договорі №11/17 від 02.06.2017 порядок оплати, у який покупець зобов`язаний сплатити суму за продукцію, а саме: 50% - попередня оплата та 50% - протягом 10 календарних днів з моменту поставки продукції, на поточний рахунок постачальника згідно виставленого рахунку.

Приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України за загальним правилом зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Дослідивши надані позивачем докази, судом встановлено, що на виконання умов №11/17 від 02.06.2017 позивач поставив відповідачу продукцію за видатковими накладними №1 від 09.01.2018, №9 від 13.02.2018, №24 від 25.04.2018, №25 від 27.04.2018, №18 від 22.06.02018, №3 від 04.07.2018, №15 від 24.09.2018, №11 від 19.10.2018 на загальну суму 820875,14грн.

Вказана продукція була прийнята уповноваженими представниками відповідача, які діяли на підставі довіреностей, зокрема, продукція за видатковою накладною №11 від 19.10.2018, була прийнята представником відповідача, який діяв на підставі довіреності №94 від 19.10.2018.

Відповідач здійснив часткову оплату продукції в загальній сумі 740609,44грн., що підтверджується банківськими виписками.

Решта в сумі 80265,37грн. залишилась несплаченою.

Відповідачем дане у порядку встановленому господарським процесуальним законодавством не спростовано.

Таке неналежне виконання грошових зобов`язань кваліфікується судом як їх порушення у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання має на вимогу кредитора сплатити заборгованість.

З урахуванням наведених вище висновків суду та положень діючого законодавства, позовні вимоги про стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме у розмірі 80265,37грн.

Позивачем також нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 23283,27грн., 3% річних у розмірі 1953,14грн., інфляційні втрати у розмірі 6888,61грн.

Відповідно до приписів ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За умовами п. 9.2 договору за порушення строків оплати продукції покупець сплачує постачальнику пеню від суми невиконаних зобов`язань у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в цей період, що не звільняє його від виконання договору.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу 3% річних з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд враховує, що умовами договору №11/17 від 02.06.2017 сторони встановили порядок оплати, у який покупець зобов`язаний сплатити суму за продукцію, а саме 50% - попередня оплата та 50% - протягом 10 календарних днів з моменту поставки продукції, на поточний рахунок постачальника згідно виставленого рахунку.

Таким чином, право вимоги сплати боргу за видатковою накладною №11 від 19.10.2018 виникло 30.10.2018.

Перевіривши арифметичний розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, правові підстави, період та порядок їх нарахування, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення 22978,45грн., 1927,55грн. та 5840,16грн. відповідно.

Часткове задоволення позовних вимог в цій частині обумовлено тим, що визначаючи кінцеві дати періодів їх нарахування з урахуванням часткових оплат, позивач безпідставно не врахував, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань, 3% річних та пені.

Крім того, суд звертає увагу, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому, прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007 N 265 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін").

Судові витрати (витрати з оплати судового збору) у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 42, 74, 77, 86, 123, 129, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Рондо, м. Полтава до Товариства з обмеженою відповідальністю Донбас-Екологія, м. Лиман, Донецька область про стягнення 112390,39грн., з яких: заборгованість у розмірі 80265,37грн., пеня у розмірі 23283,27грн., 3% річних у розмірі 1953,14грн., інфляційних втрат у розмірі 6888,61грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Донбас-Екологія (84400, Донецька обл., місто Красний Лиман, вул. Комунальна, будинок 7; ідентифікаційний код 37160554) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Рондо (36004, Полтавська обл., місто Полтава, вул. Чураївни, будинок 2 В, офіс 6; ідентифікаційний код 38023485) заборгованість у розмірі 80265,37грн., пеню у розмірі 22978,45грн., 3% річних у розмірі 1927,55грн., інфляційні втрати у розмірі 5840,16грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 1897,43грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги, якщо його не скасовано, - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В судовому засіданні 12.09.2019 підписано повний тест рішення.

Суддя Я.О. Левшина