РІШЕННЯ

12 вересня 2019 року Справа № 913/414/19

Провадження №34/913/414/19

Суддя господарського суду Луганської області Іванов А.В., розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ

до відповідача Комунального підприємcтва Теплосервіс Станично-Луганського району, смт. Станично-Луганське Луганської області

про стягнення 11 730 грн. 21 коп.

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення пені у сумі 10 595,03 грн. за загальний період з 27.12.2016 по 09.03.2017, 3% річних у сумі 1 135,18 грн. за загальний період з 27.12.2016 по 09.03.2017 за договором купівлі - продажу природного газу від 17.11.2016 №1904/1617-КП-20, у зв`язку з несвоєчасною оплатою поставленого у 2016-2017 роках газу на суму 1 009 964,53 грн.

Розрахунок заявлених до стягнення сум здійснено позивачем за кожним актом приймання-передачі окремо.

У відповідності до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України 29.07.2019 року здійснено автоматичний розподіл в автоматизованій системі документообігу суду та справу передано на розгляд судді Іванову А.В.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 29.07.2019 відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання без виклику сторін.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Жодних пояснень, відзиву на позовну заяву чи заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи до суду не надходило.

З огляду на вищевикладене, господарський суд розглядає справу в порядку частини 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

17.11.2016 між ПАТ «Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (позивач, продавець) та КП «Теплосервіс Станично-Луганського району» (відповідач, споживач) укладено договір постачання природного газу №1904/1617-КП-20 (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується поставити споживачу у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього Договору.

Згідно з п. 5.2. Договору ціна за 1000 куб.м газу за договором в період з 01.11.2016 становить 6 819,00 грн., крім того податок на додану вартість 20% - 1 363,80 грн.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ 8 182,80 грн.

Оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1. Договору).

Згідно з п. 8.1. Договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Договором.

У разі невиконання споживачем умов пунктів 6.1 та 6.6 Договору він зобов`язаний сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 8.2. Договору).

У разі невиконання споживачем п. 6.1 Договору постачальник має право не здійснювати поставку газу споживачу, а також в односторонньому порядку розірвати цей договір (п. 8.3. Договору).

Відповідно до п. 12.1. Договору останній набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.11.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Сторонами договору було складено та підписано низку додаткових угод №1 від 22.11.2016, №2 від 21.12.2016, №3 від 23.01.2017, №4 від 24.01.2017 та №5 від 24.02.2017, якими сторони внесли зміни, зокрема, щодо ціни газу.

Так, ціна за 1000 куб.м газу за договором в період з 01.12.2016 становить 7 148,00 грн., крім того податок на додану вартість 20% - 1 429,60 грн.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ 8 577,60 грн. (п. 1 додаткової угоди №1 від 22.11.2016).

Ціна за 1000 куб.м газу за договором в період з 01.01.2017 становить 6 979,00 грн., крім того податок на додану вартість 20% - 1 395,80 грн.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ 8 374,80 грн. (п. 1 додаткової угоди №2 від 21.12.2016).

Ціна за 1000 куб.м газу за договором в період з 01.02.2017 становить 8 451,00 грн., крім того податок на додану вартість 20% - 1 690,20 грн.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ 10 141,20 грн. (п. 1 додаткової угоди №3 від 24.01.2017).

Ціна за 1000 куб.м газу за договором в період з 01.03.2017 становить 7 866,00 грн., крім того податок на додану вартість 20% - 1 573,20 грн.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ 9 439,20 грн. (п. 1 додаткової угоди №5 від 24.02.2017).

Позивач у листопаді 2016 березні 2017 поставив газ на загальну суму 1 009 964 грн. 53 коп.:

- у листопаді 2016 року за актом приймання-передачі від 30.11.2016 на суму 200 085,83 грн. (а.с.30);

- у грудні 2016 року за актом приймання-передачі від 31.12.2016 на суму 333 685,80 грн. (а.с.31);

- у січні 2017 року за актом приймання-передачі від 31.01.2017 на суму 388 540,48 грн. (а.с.32);

- у березні 2017 року за актом приймання-передачі від 31.03.2017 на суму 87 652,42 грн. (а.с.33).

Відповідач оплатив поставку газу:

- за актом приймання-передачі від 30.11.2016:

- 29.12.2017 в сумі 200 085,83 грн.;

- за актом приймання-передачі від 31.12.2016:

- 24.02.2017 в сумі 333 685,80 грн.;

- за актом приймання-передачі від 31.01.2017:

- 09.03.2017 в сумі 150 000 грн., та 10.03.2017 в сумі 238 540,48 грн.;

- за актом приймання-передачі від 31.03.2017:

- 14.03.2017 в сумі 87 652,42 грн.

Позивач, як кредитор, права якого порушені несвоєчасним виконанням відповідачем строків оплати газу, звернувся з даним позовом до суду, вказуючи про порушення відповідачем вимог закону і умов укладеного договору, і просить стягнути з відповідача пеню у сумі 10 595,03 грн. за загальний період з 27.12.2016 по 09.03.2017 та 3% річних у сумі 1 135,18 грн. за загальний період з 27.12.2016 по 09.03.2017.

Відповідач правом на захист своїх інтересів не скористався.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

За своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки і відповідає вимогам правового інституту поставки (ст.ст.265-267 ГК України).

Зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають з підстав закону або умов договору (ст.ст.173,193 ГК України).

В даному спорі правовідносини сторін врегульовані договором постачання природного газу №1904/1617-КП-20 від 17.11.2016, який був чинним і обов`язковим для сторін під час його виконання.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договором, укладеним сторонами по справі, визначено порядок виконання відповідачем зобов`язань по сплаті вартості поставленої продукції.

Позивач поставив відповідачу газ на суму 1 009 964 грн. 53 коп. і позивач, як кредитор, належним чином в порядку ст.ст.73-79 ГПК України - довів суду факт поставки на вказану суму грошей і у вказаний період. Таким чином, постачальник газу виконав свої обов`язки перед відповідачем у відповідності до умов договору та вимог закону.

Статті 265-267 Господарського кодексу України зобов`язують відповідача виконати обов`язок по оплаті поставленого газу у відповідності до вимог закону та умов договору.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договором постачання природного газу №1904/1617-КП-20 від 17.11.2016, укладеним між позивачем та відповідачем у справі, встановлено, що споживач (відповідач) зобов`язаний оплатити вартість поставленого газу до 25 числа місяця (включно), наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1 договору).

Таким чином, з урахуванням умов Договору, враховуючи приписи ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, граничним строком оплати поставленого газу є:

- за актом приймання-передачі від 30.11.2016 на суму 200 085,83 грн. 26.12.2016;

- за актом приймання-передачі від 31.12.2016 на суму 333 685,80 грн. 25.01.2017;

- за актом приймання-передачі від 31.01.2017 на суму 388 540,48 грн. 27.02.2017;

- за актом приймання-передачі від 31.03.2017 на суму 87 652,42 грн. 25.04.2017.

Відповідач обов`язок по сплаті поставленого газу виконав несвоєчасно, чим порушив умови договору та закону.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, у відповідності до норм ст.625 ЦК України позивачем було нараховано 3% річних в розмірі 1 135,18 грн.:

- за зобов`язаннями листопада 2016 за період з 27.12.2016 по 28.12.2016 у сумі 32,80 грн.;

- за зобов`язаннями грудня 2016 за період з 26.01.2017 по 23.02.2017 у сумі 795,36 грн.;

- за зобов`язаннями січня 2017 за період з 28.02.2017 по 09.03.2017 у сумі 307,02 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних позивача, суд встановив, що розрахунок є арифметично вірним, а тому вимога позивача про стягнення 3% річних за загальний період з 27.12.2016 по 09.03.2017 підлягає задоволенню повністю на суму 1 135,18 грн.

Щодо вимог про стягнення пені в розмірі 10 595,03 грн. за загальний період з 27.12.2016 по 09.03.2017, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 8.2 договору у разі невиконання покупцем умов п.п. 6.1. та 6.6 цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, позивачем нараховано пеню в розмірі 10 595,03 грн:

- за зобов`язаннями листопада 2016 за період з 27.12.2016 по 28.12.2016 у сумі 306,14 грн.;

- за зобов`язаннями грудня 2016 за період з 26.01.2017 по 23.02.2017 у сумі 7 423,37 грн.;

- за зобов`язаннями січня 2017 за період з 28.02.2017 по 09.03.2017 у сумі 2 865,52 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси від 13.01.2015 № 85-VIII (набрав чинності з 07.02.2015) у редакції Закону України Про державний бюджет України на 2016 рік від 25.12.2015 № 928-VIII, метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція.

Згідно з ч.2 ст.2 вказаного Закону встановлено мораторій на час, визначений статтею 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Законом України Про державний бюджет України на 2016 рік від 25.12.2015 № 928-VIII дію ст. 1 зупинено до завершення антитерористичної операції, яка у спірний період та на цей час триває.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №747 Про визначення гарантованих постачальників природного газу встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У пункті 5 статуту ПАТ НАК Нафтогаз України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747 встановлено, що метою діяльності Компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.

Пунктом 6 статуту ПАТ НАК Нафтогаз України встановлено, що предметом діяльності Компанії є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії.

Законом України Про енергозбереження визначено, що: енергозбереження - це діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; "паливно-енергетичні ресурси" це сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.

Відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону України Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу енергоносії - це кам`яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам`яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф`яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.

Тобто природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.

З урахуванням наведеного, в силу приписів чинного законодавства ПАТ НАК Нафтогаз України є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону.

Відповідно до ст.1 Закону України Про житлово-комунальні послуги (в редакції, чинній на момент набрання чинності Закону від 13.01.2015 № 85-VIII) житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, а виробником - суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 13 названого Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань одним з видів діяльності відповідача КП «Теплосервіс Станично-Луганського району» є, зокрема, постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Водночас, відповідач здійснює свою господарську діяльність у смт. Станично-Луганська Луганської області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р.

Відповідно до п. 6 Статуту ПАТ НАК Нафтогаз України предметом діяльності Компанії є, зокрема: видобування нафти і природного газу; постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом; постачання природного газу за регульованим тарифом. Згідно п.2 ст.1 Постанови КМУ від 25.07.2012р. № 705 Про визначення гарантованих постачальників природного газу ПАТ НАК Нафтогаз України є гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн.куб.метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії. Враховуючи те, що природний газ є енергетичним ресурсом, а гарантованим постачальником цього ресурсу є підприємство позивача, він є постачальником енергоресурсу.

Відтак, з урахуванням того, що відповідач є виконавцем (виробником) житлово-комунальних послуг, діяльність та потужності якого спрямовані на надання (вироблення) відповідних послуг на території проведення антитерористичної операції, приймаючи до уваги, що ПАТ НАК Нафтогаз України є постачальником енергоресурсу, наведені вище положення Закону України від 13.01.2015 № 85-VIII розповсюджують свою дію на правовідносини сторін, які виникли внаслідок невиконання відповідачем умов договору постачання природного газу №1904/1617-КП-20 від 17.11.2016.

Аналогічна правова позиція викладена у постанови Верховного Суду від 18.01.2019 у справі №913/66/18.

Тобто, мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції триває до завершення АТО.

Таким чином, нарахування позивачем пені за зобов`язаннями листопада 2016 січня 2017 протирічить Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси, а тому у цій частині вимог слід відмовити за необгрунтованістю.

З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за загальний період з 27.12.2016 по 09.03.2017 в сумі 1 135,18 грн.

Відповідно до приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.232, 265-267 ГК України, ст.ст.526,625,629 ЦК України, ст.ст.46, 73-74, 76-80, 129, 233, 236-238, 240-242, 252 ГПК України, Законом України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси, суд

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Комунального підприємства «Теплосервіс Станично-Луганського району», 93601, Луганська область, Станично-Луганський район, смт. Станиця-Луганська, квартал Молодіжний, буд. 10Б, ід. код 35259450, на користь Акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», 01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ід. код 20077720, 3% річних в сумі 1 135 грн. 18 коп. за загальний період 27.12.2016 по 09.03.2017 та витрати на судовий збір у сумі 185 грн. 90 коп.

3. В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Повний текст рішення складено і підписано 12.09.2019.

Суддя А.В. Іванов