ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

11.09.2019 р. Справа№ 914/1852/19

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І. розглянувши матеріали заяви Фізичної особи-підприємця Сували Омеляна Івановича про забезпечення позову до подання позовної заяви

у справі №914/1852/19

за позовом: Фізичної особи-підприємця Сували Омеляна Івановича, м. Львів,

до відповідача: Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал», м. Львів,

встановив:

09.09.2019 року до Господарського суду Львівської області надійшла заява Фізичної особи-підприємця Сували Омеляна Івановича про забезпечення позову до подання позовної заяви у спосіб заборони Львівському міському комунальному підприємству «Львівводоканал» вчиняти будь-які дії щодо припинення водопостачання до будівлі автомийки, що знаходяться за адресою м. Львів, вул. Хуторівка, 23 , а також заборонити вчиняти дії щодо припинення договору № 311003 на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до каналізаційної мережі від вересня 2014 року.

11.09.2019 року заявником подано додаткові пояснення до заяви про забезпечення позову, відповідно до яких, зокрема, вказується про намір звернення до суду з позовом про тлумачення умов договору (п. 3.1.5) та про зобов`язання до виконання умов договору з підстав відсутності у відповідача права на односторонню відмову від виконання умов договору, та заявляється вимога про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Львівському міському комунальному підприємству «Львівводоканал» вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення водопостачання до будівлі автомийки, що знаходяться за адресою м. Львів, вул. Хуторівка, 23 .

ПОЗИЦІЯ ЗАЯВНИКА

Заявник клопотання стверджує, що ЛМКП «Львівводоканал», тлумачачи договір № 311003 на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до каналізаційної мережі від 23 вересня 2014 року, на власний розсуд та в супереч умовам вказаного договору і закону намагається незаконно припинити постачання води до будівлі автомийки за адресою м. Львів, вул. Хуторівка, 23 , де заявник здійснює господарську діяльність. Зокрема на початку вересня 2019 року на адресу заявника надійшов лист ЛМКП «Львівводоканал» від 27.08.2019 року, у якому йшлося про намір ЛМКП «Львівводоканал» незаконно без будь-яких правових підстав обмежити послуги з водопостачання приміщення будівлі автомийки заявника. У подальшому, 06 вересня 2019 року, за адресою будівлі автомийки м .Львів , вул. Хуторівка , 23 прибули працівники ЛМКП «Львівводоканал» з метою тимчасового припинення подачі води та відключення автомийки від мережі водопостачання. Підставою припинення подачі води, на яку посилалось ЛМКП «Львівводоканал», був лист від 27.08.2019 року, а також те, що заявником перевищено встановлений ліміт водопостачання та водовідведення. Однак, заявник стверджує, що ЛМКП «Львівводоканал» не надав жодного належного доказу в підтвердження факту споживання позивачем води понад встановленні договором ліміти, а також на такий водоканал не покликається у листі від 27.08.2019р. вих № Вд7165-19. Тобто, на переконання заявника, не наступили обставини, з якими договір пов`язує наявність у відповідача прав на обмеження позивача у водопостачанні та водовідведенні.

Вказані обставини, на думку заявника, викликають необхідність невідкладного вжиття заходів забезпечення позову в порядку ч.2 ст.136, ст.136, ч.3 ст.138 ГПК України - до пред`явлення позову, так як для належної підготовки позову необхідний значний час, а у разі якщо ЛМКП «Львівводоканал» припинить водопостачання до автомийки заявника, його господарська діяльність буде заблокована, що потягне за собою значні збитки та неможливість належно та вчасного захисту прав заявника. Заявник стверджує, що на виконання умов договору заявник здійснює оплату послуг вчасно та у повному обсязі.

Невжиття заходів із забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та здійснити ефективний захист порушених прав заявника, з метою захисту яких буде пред`явлений позов про тлумачення пункту 3.1.5 договору № 311003 на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до каналізаційної мережі від 23 вересня 2014 року та про зобов`язання до вчинення дій. Зокрема, якщо буде задоволений позов про тлумачення умов договору №311003, а заходи позову не будуть вжиті, виникне проміжок часу з моменту відключення від мережі водопостачання до набрання законної сили рішенням, коли договір з вини однієї зі сторін не виконуватиметься, чим унеможливиться повне поновлення, а отже, ефективний захист порушених прав іншої сторони.

Також заявник зазначає, що у нього існують орендні правовідносини з орендарями приміщень, що перебувають у його власності, зокрема з ПП «ІВЗО», який на орендованих приміщеннях також здійснює підприємницьку діяльність (автомийка та шиномонтаж). Тобто, у випадку, якщо відповідачем буде припинено водопостачання за адресою м . Львів, вул. Хуторівка, 23, то заявнику, його контрагентам та їх контрагентам буде завдано суттєвих збитків, так як автомийка (з використанням ресурсу води) є основним видом підприємницької діяльності за вказаною адресою.

Враховуючи наведене, заявник просить суд вжити заходів забезпечення позову до подання позову шляхом заборони Львівському міському комунальному підприємству «Львівводоканал» вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення водопостачання до будівлі автомийки, що знаходяться за адресою м. Львів, вул . Хуторівка, 23.

ПОЗИЦІЯ СУДУ

Як вбачається з наданих заявником матеріалів, між Сувалою Омеляною Івановичем і Львівським міським комунальним підприємством «Львівводоканал» з 2014 року існують відносини щодо подачі води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до каналізаційної мережі в розмірі лімітів: постачання питної води в об`ємі 90 куб.м./міс., приймання стічних вод в об`ємі 90 куб.м./міс., дощових (талих) стічних вод - 9 куб.м./міс. Споживач фізична особа-підприємець Сувала Омелян Іванович вважає, що надавачем послуг щодо водопостачання вчиняються безпідставні та необгрунтовані дії, спрямовані на перешкоджання здійснення споживачем господарської діяльності, у спосіб припинення подачі води та відключення автомийки від мережі водопостачання, про що свідчать дії працівників ЛМКП «Львівводоканал» 06.09.2019 року. Суд звертає увагу, що правомірність вчинення відповідачем тих чи інших дій буде предметом дослідження під час розгляду позовних вимог по суті, а не на стадії вирішення заяви про забезпечення позову, під час розгляду якої досліджується можливість утруднення виконання рішення суду чи утруднення (унеможливлення) ефективного захисту прав позивача.

Так, відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Разом з тим, особа яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Із поданих заявником доказів вбачається, що будівля автомийки літ. "1Ф-2" за адресою м. Львів, вулиця Хуторівка, будинок 23 зареєстрована 29.05.2014 року на праві власності за Сувалим Омеляном Івановичем . Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що одним із зареєстрованих видів діяльності Фізичної особи-підприємця Сували Омеляна Івановича є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. На підтвердження обставини щодо наявності орендних відносин із суб`єктом господарювання Приватним підприємством «ІВЗО» заявником надано договір про оренду нежитлових приміщень від 02.01.2019 року, а саме нежитлове приміщення (автомийка, шиномонтаж) за адресою м. Львів, вул. Хуторівка , 23 , загальною площею 100,0 кв.м.

Львівське міське комунальне підприємство «Львівводоканал» звернулося до п. Сували О.І. з листом про обмеження послуг водопостачання на об`єкті за адресою м. Львів, вул. Хуторівка, 23 , де знаходиться автомийка Сували О.І. , у зв`язку з перевищенням встановленого ліміту місячного споживання води, у відповідь на який ФОП Сувала О.І. звернувся до ЛМКП «Львіводоканал» із заявою від 02.09.2019 року про готовність збільшити місячний ліміт на водопостачання та водовідведення.

06.09.2019 року представниками Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» складено акт №33697, яким, зокрема, зафіксовано недопуск працівників ЛМКП «Львіводоканал» до водомірного вузла для обмеження та опломбування. 09.09.2019 року Сувала О.І. звернувся до ЛМКП «Львіводоканал» із заявою щодо надання додаткових технічних умов у зв`язку зі збільшенням ліміту водоспоживання.

Захист своїх порушених, на думку заявника, прав як суб`єкта господарювання ФОП Сувала О.І. здійснюватиме у спосіб заявлення позовних вимог про тлумачення умов договору від 24.09.2014 року, а саме п.3.1.5, яким передбачено підстави тимчасового припинення подачі води споживачу, та про зобов`язання до виконання умов договору (п.2.1.1) з підстав відсутності у відповідача права на односторонню відмову від виконання умов договору. На думку заявника, у випадку задоволення таких позовних вимог та за умови невжиття заходів забезпечення позову у спосіб заборони працівникам ЛМКП «Львівводоканал» вчиняти дії щодо припинення водопостачання до об`єкта замовника - будівлі автомийки, у певний період часу договір не виконуватиметься, чим унеможливиться ефективний захист порушених прав сторони.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. З урахуванням наведених законодавчих норм завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів.

Суд звертає увагу, що положення статті 136 ГПК України передбачають можливість забезпечення позову не лише у випадку, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, але й у випадку, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. У даній справі заява про забезпечення позову спрямована саме на перспективу повного та ефективного захисту та поновлення своїх інтересів у обраний спосіб - шляхом тлумачення умов договору про підстави припинення водопостачання, неправильне тлумачення яких водопостачальною організацією, на його думку, порушує його права як суб`єкта господарювання та обмежує здійснення його господарської діяльності, а також шляхом зобов`язання іншої сторони до виконання умов договору а відсутності підстав для його припинення.

Суд зазначає, що у випадку вчинення ЛМКП «Львівводоканалом» дій по обмеженню водопостачання заявника (у тому числі без фіксації порушення абонентом технічних умов та лімітів споживання води (доказів відповідної фіксації до матеріалів заяви не долучено), у разі визнання прав заявника порушеними та прийняття рішення на користь заявника в даній справі, можливе настання наслідків у вигляді збитків від припиненої чи тимчасово припиненої господарської діяльності самого заявника чи орендаря його нежитлового приміщення. Крім цього, може мати місце збільшення відповідальності заявника як орендодавця перед орендарем, який у свою чергу зазнає збитків від припинення водопостачання, а відповідно і призупинення підприємницької діяльності, з метою якої орендується відповідне приміщення. Відповідними діями ЛМКП «Львівводоканал» фактично здійснюватиметься обмеження та перешкоджання повноцінній діяльності заявника (зокрема, отримання доходів від здачі майна в оренду, що є зареєстрованим видом діяльності заявника), право на яку не зможе бути поновленим чи може бути ускладненим у поновленні, зокрема, в межах даного судового провадження, без нових звернень до суду. Тому доводи заявника про неможливість поновлення його прав внаслідок невжиття заходів забезпечення позову суд вважає підставними та обґрунтованими, а обраний захід забезпечення позову - доцільним та необхідним для забезпечення ефективного захисту та поновлення порушених прав заявника (у разі прийняття рішення на користь позивача) у даному випадку, який суд вважає виключним, що і є метою господарського судочинства.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю до вимог, для забезпечення яких він вживається. Оцінку такої відповідності здійснює господарський суд, зокрема, враховуючи співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд керується тим, що у випадку задоволення позову, судове рішення має бути реалізованим, поза як це рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Рішення суду безумовно має бути виконаним і що його невиконання загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Case of Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Пунктом 2 частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії.

За наведених обставин, оцінюючи доводи та докази заявника за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді заяви про вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи пов`язаність заходів забезпечення позову з його предметом, беручи до уваги, що невжиття заходів забезпечення позову може позбавити ФОП Сувалу О.І. ефективності обраного способу захисту та унеможливити чи утруднити поновлення його прав та інтересів у разі прийняття рішення про задоволення позовних вимог у даній справі, суд вважає за необхідне задовольнити заяву про забезпечення позову у обраний заявником спосіб. Водночас суд зазначає, що не вбачає порушення прав чи перешкоджання діяльності іншої сторони спору внаслідок вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Суд також звертає увагу, що чинний ГПК України наділяє позивача процесуальним правом звернення із заявою про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви. Водночас, ГПК України у такому випадку встановлює обов`язок заявника пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову та передбачає самостійну підставу скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом до подання позовної заяви, у разі неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 138 цього Кодексу.

Заявником при поданні заяви про вжиття заходів забезпечення позову зазначено про можливість зустрічного забезпечення в порядку, визначеному ГПК України, тобто, заявником висловлено позицію щодо зустрічного забезпечення без визначення конкретного можливого способу такого забезпечення, а в додаткових поясненнях вказано, що потреба у такому застосуванні відсутня, зважаючи на те, що забезпечення позову у даній справі не спричинить жодних збитків відповідачу, більше цього, виключить можливість виникнення таких у майбутньому. Так, ст.141 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Із вказаного положення вбачається, що вказана норма не є імперативною, тому заходи зустрічного забезпечення позову вживаються на розсуд суду. Враховуючи обраний заявником спосіб захисту та предмет поданого у подальшому позову, співставляючи його з вжитими заходами забезпечення позову, суд не вбачає підстав для вжиття зустрічного забезпечення. Разом з тим, суд звертає увагу, що ст.141 ГПК України передбачено також можливість подання клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Львівської області

ухвалив:

1. Заяву Фізичної особи-підприємця Сували Омеляна Івановича про забезпечення позову від 09.09.2019 року з урахуванням додаткових пояснень від 11.09.2019 року у справі № 914/1852/19 задовольнити.

2. Заборонити Львівському міському комунальному підприємству «Львівводоканал» (79017, Львівська обл., місто Львів, вул. Зелена, будинок 64, ) вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення водопостачання до будівлі автомийки, що знаходяться за адресою м. Львів, вул. Хуторівка , 23.

3. Стягувач: Фізична особа-підприємець Сувала Омелян Іванович ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код в ЄДРПОУ НОМЕР_1 ).

4. Боржник: Львівське міське комунальне підприємство «Львівводоканал» (79017, Львівська обл., місто Львів, вул. Зелена, будинок 64, ).

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

6. Ухвала може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох років з 12.09.2019 року.

7. Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено в порядку, передбаченому розділом IV ГПК України. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

8. Заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом за вмотивованим клопотанням учасника справи в порядку, передбаченому ст.145 Господарського процесуального кодексу України.

9. Повідомити заявника про обов`язок пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову. У разі неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 138 Господарського процесуального кодексу України вжиті заходи забезпечення позову скасовуються судом.

Повне судове рішення складено 11.09.2019 року.

Суддя Матвіїв Р.І.