РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.09.2019Справа № 910/7949/19

За позовом Українського союзу об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення (Укрсоюзсервіс)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІСО»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,

на стороні відповідача - ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ МІСТА КИЄВА ГОЛОВНОГО ТЕРИТОРІАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ У М. КИЄВІ

про стягнення 11 130,76 грн.

Суддя Гумега О. В.

секретар судового засідання

Мухіна Я. І.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Український союз об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення (Укрсоюзсервіс) (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 01/1-153 від 13.06.2019 з вимогами про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІСО» 13 030,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.07.2017 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2017 по справі № 910/3085/17 самостійно перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в загальній сумі 10 682,70 грн. Однак не зважаючи на це, відповідач звернувся до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва у справі № 910/3085/17, не повідомивши при цьому виконавчу службу про те, що вже отримав від позивача кошти, передбачені наведеним рішенням суду. Позивач зазначив, що не знав про відкриття вказаного виконавчого провадження. 12.12.2017 виконавча служба стягнула з позивача частину боргу в сумі 9 278,52 грн., з яких 8 268,98 грн. перерахувала 22.01.2018 на користь відповідача. Таким чином, як стверджує позивач, відповідач двічі отримав кошти за рішенням Господарського суду міста Києва від 10.04.2017 по справі № 910/3085/17, а тому має повернути позивачу 8 268,98 грн. коштів, стягнутих з останнього виконавчою службою, які відповідач з 23.01.2018 незаконно використовує для власних потреб.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.06.2019 позовну заяву Українського союзу об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення (Укрсоюзсервіс) залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

03.07.2019 через відділ діловодства суду від представника позивача засобами поштового зв`язку надійшов лист з документами на усунення недоліків згідно ухвали Господарського суду міста Києва від 20.06.2019, зокрема, з виправленою позовною заявою від 01.07.2019 № 01/1-161.

Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про усунення позивачем недоліків позовної заяви у встановлений судом строк.

Водночас, судом враховано, що позивачем подано виправлену позовну заяву від 01.07.2019 № 01/1-161.

ГПК України не передбачено права позивача на подання виправленої позовної заяви. Проте, виходячи зі змісту цієї позовної заяви, а також змісту первісно поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, суд приймає до розгляду позовну заяву від 01.07.2019 № 01/1-161 та розглядає заявлені в цій заяві позовні вимоги про стягнення з відповідача 11 130,76 грн., з яких: 8 268,98 грн. надмірно отриманих коштів, 1 190,73 грн. інфляційних нарахувань, 369,05 грн. 3% річних, 1 302,00 грн. виконавчого збору та витрат, враховуючи при цьому, що позивач дотримався порядку подання відповідної заяви, визначеного ч. 5 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.07.2019 позовну заяву Український союз об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення (Укрсоюзсервіс) прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/7949/19, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ МІСТА КИЄВА ГОЛОВНОГО ТЕРИТОРІАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ У М. КИЄВІ та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Суд повідомляв позивача, відповідача та третю особу про відкриття провадження у справі.

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем, відповідачем та третьою особою ухвали Господарського суду міста Києва від 03.07.2019 у справі № 910/7949/19.

17.07.2019 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшли письмові пояснення щодо позову, в якості додатків до яких додано копії матеріалів виконавчого провадження № 54124693.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Відповідачем без поважних причин відзив на позовну заяву у встановлений строк до суду не подано.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, пояснення третьої особи щодо позову та додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.04.2017 у справі № 910/3085/17 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІСО» задоволено частково та стягнуто з Українського союзу об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення (Укрсоюзсервіс) 6 536,50 грн. заборгованості, 1 411,17 грн. пені, 229,94 грн. 3% річних, 910,79 грн. інфляційних втрат та 1 594,30 грн. судового збору, а всього 10682,70 грн.

18.07.2017 на виконання зазначеного рішення позивач самостійно перерахував на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти в загальному розмірі 10 682,70 грн., з яких 6 536,50 грн. - заборгованість за Договором, 1 411,17 грн. - пеня, 229,94 грн. - 3% річних, 910,79 грн. - інфляційні втрати та 1 594,30 грн. - судовий збір. Наведене підтверджується позивачем доданими до позовної заяви копіями платіжних доручень № 64, № 65, № 66, № 67, № 68 від 18.07.2017.

Водночас, як стверджує позивач, відповідач звернувся до ШЕВЧЕНКІВСЬКОГО РАЙОННОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ МІСТА КИЄВА ГОЛОВНОГО ТЕРИТОРІАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ У М. КИЄВІ та надав наказ Господарського суду міста Києва у справі № 910/3085/17 про стягнення з позивача вказаних коштів.

Позивач стверджує, що ТОВ «ТІСО» не повідомив ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ МІСТА КИЄВА ГОЛОВНОГО ТЕРИТОРІАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ У М. КИЄВІ про те, що ним вже було отримано від позивача грошові кошти, передбачені рішенням Господарського суду міста Києва від 10.04.2017 у справі № 910/3085/17.

14.06.2017 державним виконавцем ШЕВЧЕНКІВСЬКОГО РАЙОННОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ МІСТА КИЄВА ГОЛОВНОГО ТЕРИТОРІАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ У М. КИЄВІ прийнято наказ Господарського суду міста Києва у справі № 910/3085/17 від 27.04.2017 до виконання та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54124693.

19.10.2017 державним виконавцем ШЕВЧЕНКІВСЬКОГО РАЙОННОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ МІСТА КИЄВА ГОЛОВНОГО ТЕРИТОРІАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ У М. КИЄВІ винесено постанову про арешт коштів боржника, 30.11.2017 - направлено платіжні вимоги до установ банків для безакцептного списання коштів з рахунків боржника.

Позивач зазначає, що постанову державного виконавця ШЕВЧЕНКІВСЬКОГО РАЙОННОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ МІСТА КИЄВА ГОЛОВНОГО ТЕРИТОРІАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ У М. КИЄВІ від 14.06.2017 про відкриття виконавчого провадження № 54124693 не отримував, а тому не знав про його відкриття.

12.12.2017 на депозитний рахунок ШЕВЧЕНКІВСЬКОГО РАЙОННОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ МІСТА КИЄВА ГОЛОВНОГО ТЕРИТОРІАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ У М. КИЄВІ надійшли списані з позивача кошти в сумі 9 278,52 грн., що підтверджується доданою позивачем до позовної заяви копією меморіального ордеру № 579/30 від 12.12.2017.

Враховуючи, що ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ МІСТА КИЄВА ГОЛОВНОГО ТЕРИТОРІАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ У М. КИЄВІ не був повідомлений про сплату позивачем боргу, виконавча служба розподілила грошові кошти наступним чином: 8 268,98 грн. в рахунок погашення боргу - на користь стягувача (відповідача), 826,90 грн. - виконавчий збір, 182,64 грн. - витрати виконавчого провадження.

22.01.2018 ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ МІСТА КИЄВА ГОЛОВНОГО ТЕРИТОРІАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ У М. КИЄВІ перерахував частину стягнутого боргу в сумі 8 268,98 грн. на користь відповідача, що підтверджується доданою позивачем до позовної заяви копією платіжного доручення № 561 від 22.01.2018.

20.02.2018 позивач звернувся до ШЕВЧЕНКІВСЬКОГО РАЙОННОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ МІСТА КИЄВА ГОЛОВНОГО ТЕРИТОРІАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ У М. КИЄВІ з листом № 01/1-17, яким повідомив про сплату ним у липні 2017 року сум на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2017 у справі № 910/3085/17, на підтвердження сплати надав платіжні доручення № 64, № 65, № 66, № 67, № 68 від 18.07.2017 на загальну суму 10 682,70 грн.

28.02.2018 позивач направив на адресу відповідача лист № 01/1-22 від 28.02.2018, відповідно до якого просив останнього повернути неправомірно отримані кошти в сумі 8 268,98 грн. Проте вказаний лист був залишений відповідачем без відповіді та задоволення.

Отже, позивач вважає, що з 23.01.2018 (наступного дня після перерахування виконавчою службою відповідачу стягнутих з позивача коштів у сумі 8268,98 грн.) відповідач незаконно використовує кошти позивача у наведеній сумі.

Зважаючи на викладене, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача 11 130,76 грн., з яких: 8 268,98 грн. - надмірно отримані кошти, 1 190,73 грн. - інфляційні нарахування, 369,05 грн. - 3% річних, 1 302,00 грн. - виконавчий збір та витрати.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (статті 76-79 ГПК України).

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач у встановлений судом строк відзив не подав, належних і допустимих доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, суду не надав та не надіслав.

Проаналізувавши матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 8268,98 грн. надмірно отриманих коштів.

Факт сплати позивачем на користь відповідача за рішенням Господарського суду міста Києва від 10.04.2017 у справі № 910/3085/17 грошових коштів у сумі 10 682,70 грн., з яких: 6 536,50 грн. заборгованості, 1 411,17 грн. пені, 229,94 грн. 3% річних, 910,79 грн. інфляційних втрат та 1 594,30 грн. судового збору, підтверджується матеріалами справи, а саме наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень № 64, № 65, № 66, № 67, № 68 від 18.07.2017.

Враховуючи, що ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ МІСТА КИЄВА ГОЛОВНОГО ТЕРИТОРІАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ У М. КИЄВІ не був своєчасно повідомлений про сплату позивачем боргу за рішенням Господарського суду міста Києва від 10.04.2017 у справі № 910/3085/17, виконавча служба стягнула з позивача та перерахувала 8 268,98 грн. боргу на користь відповідача в межах виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/3085/17 від 27.04.2017. Наведене підтверджується наявними в матеріалах справи копіями меморіального ордеру № 579/30 від 12.12.2017 та платіжного доручення № 561 від 22.01.2018.

Отже, наведене свідчить, що відповідач двічі отримав кошти за рішенням Господарського суду міста Києва від 10.04.2017 у справі № 910/3085/17, а саме: 10682,70 грн. - позивач перерахував відповідачу платіжними дорученнями № 64, № 65, № 66, № 67, № 68 від 18.07.2017 та 8268,98 грн. - виконавча служба стягнула з позивача і перерахувала відповідачу згідно з платіжним дорученням № 561 від 22.01.2018.

По матеріалам справи судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з листом № 01/1-22 від 28.02.2018, відповідно до якого просив останнього повернути надмірно отримані кошти в сумі 8 268,98 грн.

Станом на час розгляду справи по суті матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем на рахунок позивача надмірно отриманих грошових коштів у розмірі 8 268,98 грн.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 8 268,98 грн. надмірно отриманих коштів є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 1 190,73 грн. інфляційних втрат та 369,05 грн. 3% річних за період з 23.01.2018 по 01.06.2019.

Наведені вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних заявлено позивачем, оскільки останній вважає, що з 23.01.2018 відповідач незаконно використовує кошти позивача у сумі 8268,98 грн.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2).

По матеріалам справи судом встановлено, що за рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/3085/17 відповідачем надмірно отримано кошти у сумі 8268,98 грн.

Позивач звернувся до відповідача з листом № 01/1-22 від 28.02.2018 про повернення надмірно отриманих коштів у строк до 10.03.2018.

Наведений лист відповідач отримав 03.03.2018, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 292.

Отже, надмірно отримані кошти у сумі 8268,98 грн. відповідач мав повернути позивачу до 10.03.2018. Відповідно, прострочення грошового зобов`язання з повернення надмірно отриманих коштів у сумі 8268,98 грн. виникло у відповідача з 11.03.2018.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що позивачем не вірно визначено початок періоду прострочення відповідачем спірного грошового зобов`язання з 23.01.2018.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідний висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладено в постанові від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням вищенаведеного, здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» перевірку заявленої до стягнення суми інфляційних нарахувань, суд встановив, що вірною сумою інфляційних нарахувань є 863,42 грн.

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 190,73 грн. інфляційних нарахувань підлягають задоволенню частково в сумі 863,42 грн. за період з 01.04.2018 по 31.05.2019.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» перевірку заявленої до стягнення суми 3% річних в розмірі 369,05 грн., виходячи з встановленої судом дати початку періоду, в який відповідач є таким, що прострочив (11.03.2018), та з урахуванням визначеної позивачем у розрахунку 3% річних кінцевої дати нарахування 3% річних (01.06.2019), суд дійшов висновку, що сума 3% річних, підлягає задоволенню частково в сумі 304,48 грн. за період з 11.03.2018 по 01.06.2019.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 1 302,00 грн. виконавчого збору та витрат.

В обґрунтування наведених вимог позивач зазначив, що для зняття арешту з поточного рахунку позивача, він додатково сплатив виконавчий збір та витрати в сумі 1302,00 грн., що підтверджується платіжним дорученнями № 22 від 20.02.2018. Керуючись статтями 224, 225, 228, 229 ГК України, позивач вважає, що відповідач має відшкодувати йому збитки, пов`язані зі сплатою виконавчого збору та витрат у сумі 1302,00 грн.

Відповідно до ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 228 ГК України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Приписами ч. 1 ст. 229 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ст. 228 ГК України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вини боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків, факт невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Проте позивачем не доведено суду факт заподіяння йому збитків з огляду на таке.

По матеріалам справи судом встановлено, що державний виконавець відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» (далі-Закон) виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.06.2017 з виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/3085/17 від 27.04.2017 (ВП № 54124693), якою, зокрема, постановив стягнути з боржника (позивача) виконавчий збір у розмірі 1068,27 грн., витрати на проведення виконавчих дій складають 233,64 грн.

Копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.06.2017 направлено сторонам, зокрема позивачу - супровідним листом № 579/30 від 14.06.2017.

Проте супровідний лист, направлений на адресу позивача (04107, м. Київ, вул. Пугачова, 17), був повернутий до виконавчої служби з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінчення встановленого строку зберігання» (довідка ф. 20).

19.10.2017 державний виконавець відповідно до ст. 56 Закону виніс постанову про арешт коштів боржника.

30.11.2017 державний виконавець направив платіжні вимоги до установ банків для безакцептного списання коштів з рахунків боржника (позивача).

12.12.2017 на депозитний рахунок відділу надійшли (списані) кошти у сумі 9278,52 грн.

Статтею 19 Закону передбачено права і обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження, зокрема встановлено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, щo обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Оскільки станом на 11.01.2018 ТОВ «ТІСО» не повідомило державного виконавця про виконання рішення суду, а саме про сплату боргу, останнім були розподілені та перераховані грошові кошти в рахунок погашення боргу на користь стягувача 8268,98 грн., виконавчий збір у сумі 826,90 грн., витрати виконавчого провадження у сумі 182,64 грн.

20.02.2018 на депозитний рахунок відділу виконавчої служби від позивача надійшли кошти у сумі 1302,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 22 від 20.02.2018.

Судом встановлено, що відповідно до «призначення платежу» наведеного платіжного доручення на суму 1302,00 грн. позивач зазначив про сплату ним 1068,27 грн. виконавчого збору та 233,64 грн. витрат.

Отже, фактично позивачем сплачено виконавчий збір та витрати (на проведення виконавчих дій) на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.06.2017, у зв`язку з чим спростовуються твердження позивача про те, що виконавчий збір та витрати в загальній сумі 1302,00 грн. він додатково сплатив саме для зняття арешту з поточного рахунку позивача.

Матеріалами справи підтверджується, що про сплату ще 18 липня 2017 року сум на виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/3085/17 у загальному розмірі 10 682,70 грн. позивач повідомив виконавчу службу лише листом № 01/1-17 від 20.02.2018, отриманим виконавчою службою 21.02.2018 за вх. № 5926. При цьому суд звертає увагу, що кошти на виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/3085/17 розмірі 10 682,70 грн. сплачені позивачем відповідачу після відкриття виконавчого провадження ВП № 54124693.

Крім того, судом встановлено, що 23.02.2018 державним виконавцем (з урахуванням сплаченого позивачем боргу) надано розпорядження спеціалісту з обліку депозитних сум про перерахування залишку виконавчого збору в сумі 241,37 грн. (1068,27 грн. виконавчий збір згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.06.2017 - 826,90 грн. = 241,37 грн.) та про повернення надмірно стягнутих коштів боржнику (позивачу) у сумі 1060,63 грн. (1302,00 грн. сплачено позивачем відповідно до платіжного доручення № 22 від 20.02.2018 - 241,37 грн. перерахованого залишку виконавчого збору = 1060,63 грн.). Платіжним дорученням № 3999 від 27.02.2018 перераховано на рахунок позивача 1060,63 грн. надмірно стягнутих коштів у виконавчому провадженні з виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/3085/17.

18.04.2018 державний виконавець відповідно до вимог п. 9 ст. 39, ст. 40 Закону виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду.

Отже, сплачені позивачем кошти виконавчого збору та витрат у сумі 1302,00 грн. не є збитками у розумінні ст.ст. 224, 225 ГК України.

Зважаючи на наведене, позивачем не доведено наявність усіх елементів складу правопорушення, необхідних для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, а тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 1302,00 грн. виконавчого збору та витрат визнаються судом безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних та стягнення з відповідача 8 268,98 грн. надмірно отриманих коштів, та 863,42 грн. інфляційних втрат та 304,48 грн. 3% річних, а всього 9 436,88 грн.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем разом із позовною заявою подано попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається із суми судового збору в розмірі 1 921,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та часткове задоволення позову, судовий збір у сумі 1 628,66 грн. покладається на відповідача, судовий збір у сумі 292,34 грн. покладається на позивача.

Керуючись ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІСО» (03150, м. Київ, вул. Ямська, буд. 72; ідентифікаційний код 23536097) на користь Українського союзу об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення (Укрсоюзсервіс) (04107, м. Київ, вул. Пугачова, буд. 17; ідентифікаційний код 00017437) 8 268,98 грн. (вісім тисяч двісті шістдесят вісім гривень 98 коп.) надмірно отриманих коштів, 304,48 грн. (триста чотири гривні 48 коп.) 3% річних, 863,42 грн. (вісімсот шістдесят три гривні 42 коп.) інфляційних втрат, 1 628,66 грн. (одну тисячу шістсот двадцять вісім гривень 66 коп.) судового збору.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 09.09.2019.

Суддя Гумега О.В.