ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 рокуСправа № 912/1700/19
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Кабакової В.Г., за участю секретаря судового засідання Перепічай В.В., розглянув у судовому засіданні справу № 912/1700/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Євро-Трейд", 54017, м. Миколаїв, проспект Центральний, 67, оф. 424

до відповідача Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу", 04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, 8 в особі Благовіщенської філії Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу", 26423, Кіровоградська область, Благовіщенський район, с. Новоселиця

про стягнення 357 443,12 грн

Представники:

від позивача - Ярославська О.М., довіреність № б/н від 11.04.19;

від відповідача - Глущенко С.В. адвокат , довіреність № 76/08-19-1 від 12.08.19;

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Євро-Трейд" (далі - ТОВ "Компанія "Євро-Трейд", позивач) до Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" в особі Благовіщенської філії Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 173 161,30 грн, штрафу в розмірі 174 027,11 грн, інфляційних втрат в розмірі 7 393,99 грн, 3% річних в розмірі 2 860,72 грн, з покладанням на відповідача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем Договору поставки нафтопродуктів №110 від 05.07.2018 в частині оплати поставленого товару.

Ухвалою від 19.06.2019 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків, виявлених при поданні позовної заяви.

27.06.2019 на адресу суду, з дотриманням строку, встановленого ухвалою від 19.06.2019, надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Євро-Трейд" про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 02.07.2019 господарським судом відкрито провадження у справі № 912/1700/19 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 18.07.2019 та встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.

Ухвалою від 18.07.2019 господарський суд визнав справу № 912/1700/19 малозначною, оголосив перерву в підготовчому засіданні до 15.08.2019 о 12:00 год., звернув увагу сторін на строки встановлені ухвалою суду від 02.07.2019 для подання заяв по суті справи.

22.07.2019 до суду поштою надійшла заява відповідача від 16.07.2019 № 218/943-19 про передачу справи за підсудністю до Господарського суду м. Києва, де зазначено, що юридичною адресою відповідача є м. Київ.

29.07.2019 у строк встановлений судом, до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 23.07.2019 № 2/8-6/985-19, відповідно до якого просить відмовити в частині позовних вимог про стягнення штрафу в сумі 174 027,11 грн, з огляду на наступне.

Відповідач у відзиві зазначив, що доданий позивачем до позовної заяви договір поставки нафтопродуктів № 110 від 05.07.2018 не відповідає вимогам чинного законодавства, містить грубі порушення принципів та порядку укладення господарських договорів.

Відповідач не заперечив факт поставки позивачем товару, а відповідачем отримання товару дизельного палива у кількості 6 402 літрів за ціною 27,048 грн. за один літр на загальну суму 173 161,30 грн, згідно видаткової накладної № ЕВ - 028 від 15.11.2019, товарно-транспортної накладної № 028 від 15.11.2018.

Поряд з цим, відповідач зазначив, що згідно умов Специфікації № 1 строк розрахунку за Товар - 22.11.2018.

Відповідач частково визнає вимогу відповідача в частині суми заборгованості за поставлений товар в сумі 173 161,30 грн, в тому же час не погоджується з розрахунком штрафних санкцій, а саме розрахунку штрафу у розмірі 0,5 % від простроченої суми за кожен день прострочки в розмірі 150 649,20 грн, зазначивши, що штраф по п. 4.5 договору по суті є пенею, тобто вважає, що в договорі передбачено дві штрафні санкції у вигляді пені: в розмірі 0,5 проценти від суми боргу за кожен день прострочки (п. 5.4 Договору) та в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочки (п. 5.5 Договору).

Тому, вважає, що обидві штрафні санкції, незалежно від назви в тексті договору, є пенею, яка на думку відповідача має застосовуватися в наступному порядку: з дати початку прострочки та до одинадцятого дня прострочки, відповідно до п. 5.4 Договору, штраф (по суті пеня) 0,5% від суми боргу за кожен день прострочки, а з одинадцятого дня, відповідно до п. 5.5 Договору, пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочки.

Відповідач звертає увагу, на ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 2 ст. 343 ГК України, якими передбачено, що пеня не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно розрахунків відповідача пеня за весь період прострочення складає 29 793,23 грн.

Тобто, за підрахунком відповідача заборгованість становить 212 839,67 грн, з яких 173 161,30 грн сума основного боргу, 29 793,23 грн пені, 2490,68 грн 3% річних та 7394,46 грн інфляційних втрат.

Ухвалою від 15.08.2019 господарський суд продовжив строк підготовчого провадження на чотири дні, закрив підготовче провадження та призначив справу №912/1700/19 до судового розгляду по суті на 03.09.2019.

22.08.2019 відповідачем подано суду клопотання про витребування у позивача документів, застосування розрахунку пені з урахуванням ч. 6 ст. 232, ч. 2 ст. 343 ГК України та зазначення в рішенні суду графіка виконання рішення суду щодо стягнення рівними частками протягом дванадцяти місяців з дати ухвалення рішення.

В судовому засіданні 03.09.2019 позивач підтримав позовні вимоги. Відповідач відмовився від поданого клопотання в частині витребування у позивача документів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

05.07.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Євро-Трейд" (Постачальник) та Державним підприємством "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу", в особі Благовіщенської філії Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" (Покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів № 110, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати нафтопродукти у власність Покупця, а Покупець прийняти товар та повністю оплатити його ціну (вартість).

Відповідно до пункту 2.7 Договору сторони погодили, що видаткова накладна (акт приймання-передачі) на переданий товар є документом, який засвідчує факт передачі у власність товару, а також засвідчує остаточно узгоджені сторонами назву та кількість товару. Кожна видаткова накладна (акт приймання-передачі) на переданий товар є невід`ємною частиною цього Договору.

Ціна (вартість) кожної окремої партії товару узгоджується Сторонами та зазначається у видаткових накладних (актах приймання-передачі ) на переданий товар (п. 3.1 Договору).

Згідно пункту 3.7 Договору рішення щодо суми та строку відстрочення платежу приймається Постачальником та узгоджуються Сторонами в Специфікації до даного Договору, яка є його невід`ємною частиною.

Договір набирає чинності з дати його укладення (підписання та скріплення печатками) Сторонами та діє до 31.12.2018 року. Якщо за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення терміну (строку) дії цього Договору жодна із сторін не вимагатиме його припинення або перегляду у письмовій формі, Договір вважається продовженим на тих же умовах, ще на 1 (один) рік. Наступні пролонгації договору не допускаються (п. 8.1 Договору).

Специфікація та інші додатки (видаткові накладні тощо) до цього Договору є його невід`ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані Сторонами та скріплені їх печатками. Даний договір та/або зміни і доповнення до нього, специфікації, видаткові накладні, а також будь-які інші документи, що складені на виконання умов цього договору, які відправлені факсом чи електронною поштою (що вказані в п. 10 цього Договору), мають повну юридичну силу до моменту обміну оригіналами, породжують права та обов`язки для сторін, можуть бути подані в судові інстанції в якості належних доказів і не можуть заперечуватися іншою Стороною (п. 9.1 Договору).

15.11.2018 між сторонами підписано Специфікацію № 1, відповідно до п. 1 якої Продавець зобов`язався поставити, а Покупець прийняти й оплатити товар, зазначений у цій специфікації: паливо дизельне, у кількості 6 402 літрів за ціною 27,05 грн за один літр на загальну суму 173 161,30 грн.

Пунктами 4, 5 Специфікації сторони передбачили порядок оплати - оплата проводиться згідно рах. № ЕВ - 650 від 15.11.2018 не пізніше 22.11.2018. Дата поставки (відвантаження) 22.11.2018.

Так, 15.11.2018 ТОВ "Компанія "Євро-Трейд" було здійснено поставку нафтопродуктів відповідачу, а саме паливо дизельне, у кількості 6 402 літрів на загальну суму 173 161,30 грн, що підтверджується видатковою накладною № ЕВ-028 від 15.11.2018, товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів № 028 та довіреністю № 27 від 15.11.2018 на отримання паливо-мастильних матеріалів від позивача.

Станом на 10.06.2019 за відповідачем рахується основна сума заборгованості в розмірі 173 161,30 грн.

17.05.2019 позивачем на адресу відповідача направлена претензія вих. № 0705/07-1 від 07.05.2019 про погашення заборгованості за поставлений товар та сплату штрафних санкцій.

Відповідь на претензію відповідачем не надано.

При цьому, відповідачем у відзиві на позовну заяву заборгованість за поставлений товар в сумі 173 161,30 грн визнано у повному обсязі.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги те, що відповідачем в порушення умов договорів поставки нафтопродуктів не сплачено вартість отриманого товару на загальну суму 173 161,30 грн, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 173 161,30 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3 % річних за період з 23.11.2018 по 11.06.2019 в сумі 2860,72 грн та 7393,99 грн інфляційних втрат.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарський суд, перевіривши розрахунок позивача в частині нарахування інфляційних втрат, встановив, що за період з 23.11.2018 по 11.06.2019 з суми боргу 173 161,30 грн, сума інфляційних втрат становить 8658,35 грн.

Враховуючи викладене, перевіривши обґрунтований розрахунок позивача 3% річних за період з 23.11.2018 по 11.06.2019, суд встановив правильність їх нарахування. Отже, позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних за період з 23.11.2018 по 11.06.2019 в сумі 2860,72 грн та 7393,99 грн інфляційних втрат обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Крім цього, за прострочення виконання зобов`язань з оплати поставленого товару позивач просить суд стягнути з відповідача штраф згідно п. 5.4. Договору, у розмірі 174027,11 грн за період з 23.11.2018 по 11.06.2019.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

У статті 611 ЦК України встановлено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 5.4. Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати продукції згідно умов Договору Покупець сплачує на користь Постачальника штраф у розмірі 0,5% від несвоєчасно перерахованої (простроченої) суми за кожен день прострочення (тобто за кожен день не перерахування цієї суми).

Окрім того, в п. 5.5. Договору сторонами погоджено, що у випадку несвоєчасної оплати продукції згідно умов Договору Покупець також сплачує на користь Постачальника пеню, яка обчислюється з 11 дня прострочення оплати відповідної партії продукції, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені полягає у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та до дня виконання зобов`язання. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

На відміну від пені, штраф застосовується одноразово у випадку порушення боржником зобов`язання.

Тобто, форма сплати штрафу, застосованого в п. 5.4. Договору, є подібною до сплати пені, яка в свою чергу, застосовується у вигляді відсоткової ставки за кожен день прострочення.

Позивач у розрахунку штрафних санкцій 0,5% множить на суму боргу за період прострочення (за кожен день прострочення), як передбачено ч. 3 ст. 549 ЦК України.

Отже, розмір погодженої сторонами в п. 5.4. Договору неустойки, обрахованої у відсотковому розмірі від суми простроченого платежу, з врахуванням днів прострочення не відповідає поняттю "штраф". Зазначення в договорі неустойки (пені) як штрафу не перетворює її в штраф.

Господарський суд враховує, що передбачена сторонами у пункті 5.4. Договору відповідальність Покупця за несвоєчасну оплату продукції у вигляді штрафу в розмірі 0,5% від несвоєчасно перерахованої (простроченої) суми за кожен день прострочення (тобто за кожен день не перерахування цієї суми), за своєю правовою природою є пенею, а не штрафом.

Окрім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення неустойки лише на підставі п. 5.4. Договору, без застосування п. 5.5. Договору, тому суд приходить до висновку про відсутність подвійної відповідальності та правомірність таких позовних вимог, як вимог про стягнення пені.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Разом з цим, згідно ст. 3 наведеного Закону, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом, як граничний. Тобто, за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Перевіривши розрахунок пені наданий позивачем, останнім неправомірно розраховано пеню, оскільки визначений Договором розмір пені - 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день, перевищує установлений Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" граничний розмір пені.

Крім того, нарахування пені здійснено поза межами шестимісячного строку, встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. При цьому, іншій строк нарахування пені умовами Договору не передбачено.

Як зазначено в пункті 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Господарський суд зазначає, що згідно умов Специфікації№1 від 15.11.2018 кінцева дата оплати товару 22.11.2018, тобто прострочення оплати товару починається з 23.11.2018 та з урахуванням шестимісячного строку, встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України період прострочення, за який повинна нараховуватись пеня - з 23.11.2018 по 23.05.2019.

З урахуванням наведеного та в межах періоду розрахунку позивача, господарський суд здійснює наступний розрахунок пені, сума якої обмежена подвійною обліковою ставкою НБУ та з урахуванням шестимісячного строку, встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України:

з 23.11.2018 по 23.05.2019 на суму простроченого платежу в розмірі 173 161,30 грн пеня становить 30 950,80 грн.

З підстав наведеного позовні вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 30 950,80 грн. Підстави для задоволення позову про стягнення пені в іншій частині відсутні за наведених вище обставин.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Євро-Трейд" підлягають частковому задоволенню, а саме: 173 161,30 грн основного боргу, 30 950,80 грн пені, 7393,99 грн інфляційних втрат та 2860,72 грн 3% річних. У задоволені позовних вимог в іншій частині господарський суд відмовляє.

Господарський суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення враховуючи наступне. Відповідачем не наведено конкретних обставин, що ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим. Разом з тим, господарським судом враховано ступінь вини відповідача у виникнення спору, а також наявність інфляційних процесів у економіці держави.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 126, 129, 233, 236-241, 244, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" (04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, 8, ідентифікаційний код 37884028) в особі Благовіщенської філії Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" (26423, Кіровоградська область, Благовіщенський район, с. Новоселиця, ідентифікаційний код 41362210) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Євро-Трейд" (ідентифікаційний код 40199246, 54017, м. Миколаїв, проспект Центральний, 67, оф. 424) 173 161,30 грн основного боргу, 30 950,80 грн пені, 7393,99 грн інфляційних втрат, 2860,72 грн 3% річних, а також 3215,50 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 04.09.2019.

Суддя В.Г. Кабакова

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості надавати інформацію про веб-адресу судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, одночасно з врученням (надсиланням/видачі) копії повного або скороченого такого рішення до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.