ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2019м. ДніпроСправа № 904/147/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бєлік В.Г. за участю секретаря судового засідання Єпік А.М.

за позовом Публічного акціонерного товариства "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у розмірі 2 001 700 грн. 00 коп. відповідно до умов угоди про уступку права вимоги від 10.02.2004 № 830

Представники:

від позивача: Пистогова С.В., довіреність 0001000/5391-19 від 07.03.2019 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 001071 від 01.02.2019 року, адвокат;

від відповідача: Ніколенко М.Є., довіреність № 188/81 від 24.12.18 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 3870 від 14.09.2018 року, адвокат.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" звернулось до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" заборгованість в розмірі 2 001 700 грн. 00 коп., відповідно до умов угоди про уступку права вимоги від 10.02.2004 № 830.

Позовна заява обґрунтована тим, що 10.02.2004 року між АТ "Укрексімбанк" та ВАТ "Криворізький гірничо-металургійний комбінат "Криворіжсталь" укладено угоду про уступку права вимоги № 830, за якою первісний кредитор уступив, а новий кредитор прийняв на себе право вимоги, належне первісному кредиторові, на стягнення заборгованості, встановленої рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області №7/251-00 від 12.06.2001 року про примусове звернення стягнення на майно Відкритого акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на суму 2 001 700 грн. 00 коп. Крім того, за результатами розгляду позовної заяви банку, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2005 року у справі № 10/89 про залишення позовної заяви без розгляду, визначено, що "кредитор погоджується надати боржнику відстрочку погашення заборгованості строком на десять років (до 14.01.2015 року), а боржник зобов`язується добровільно погасити заборгованість кредитору після настання строку погашення заборгованості". Тобто, судом встановлено факт укладання між сторонами договору про погашення заборгованості від 14.01.2005 року № 32, оригінал якого у позивача до цього часу не зберігся. Оскільки відповідач після спливу наданої банком відстрочки заборгованість не сплатив, позивач звернувся до господарського суду із даним позовом.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2018 року у справі № 904/147/18 позов задоволено та стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" 2 001 700, 00 грн. заборгованості за угодою про уступку права вимоги № 830 від 10.02.2004 року.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 06.11.2018 року у справі № 904/147/18, вищезазначене судове рішення місцевого господарського суду скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Верховного Суду від 05.03.2019 року скасовано постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.11.2018 року та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2018 року, справу № 904/147/18 передано на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи від 22.04.2019 року розгляд справи № 904/147/18 доручено судді Бєлік В.Г.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.05.2019 року справу № 904/147/18 прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

04.06.2019 року від представника відповідача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання вих. № 78/81 від 04.06.2019 року про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що повноважний представник відповідача відповідальний за дану справу знаходиться на лікарняному, а також неможливістю забезпечити явку іншого уповноваженого представника у судовому засіданні з розгляду даної справи.

06.06.2019 року від позивача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання вих. № 010-0/232 від 05.06.2019 року про приєднання до матеріалів справи доказів та письмові пояснення № 010-0/234 від 05.06.2019 року.

У підготовче судове засідання 06.06.2019 року відповідач не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2019 року підготовче судове засідання відкладено до 25.06.2019 року о 11:30 год.

24.06.2019 року від відповідача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшли письмові пояснення вих. № 86/81 від 21.06.2019 року.

25.06.2019 року від позивача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява вих. № б/н про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг" (50095, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 1, ).

25.06.2019 року у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 02.07.2019 року о 15:30 год.

02.07.2019 року від відповідача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшли письмові заперечення вих. № 89/81 від 01.07.2019 року щодо клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг" (50095, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 1, ).

Відповідно до п. 1, 3 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов до висновку щодо відмови в задоволенні заяви позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг" (50095, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 1, ), так як рішення у даній справі не може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін, оскільки згідно угоди № 830 про уступку права вимоги від 10.02.2004 року Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг" уступив Публічному акціонерному товариству "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" право вимоги на стягнення заборгованості у сумі 2 001 700,00 грн.

У підготовчому судовому засіданні 02.07.2019 року сторонами обговорені питання, що виникають під час розгляду справи у підготовчому провадженні.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2019 року в задоволенні заяви позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг" (50095, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 1, ) відмовлено та продовжено строк розгляду підготовчого провадження до 01.08.2019 року включно, та підготовче судове засідання відкласти на 30.07.2019 року о 11:00 год.

У підготовчому судовому засіданні 30.07.2019 року сторонами обговорені питання, які виникли з приводу спору по даній справі, та зазначено, що ними були надані всі можливі та допустимі докази по справі.

Судом були визначені всі необхідні обставини у справі та зібрані відповідні докази, що є підставою для закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 30.07.2019 закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 28.08.2019 року о 12:00 год.

У судовому засіданні 28.08.2019, відповідно до статті 183 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 30.08.2019. Після перерви розгляд справи продовжено.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (ст. 194 Господарського процесуального кодексу України).

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку, вищевизначеному чинними правовими нормами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" (далі - позивач, новий кредитор) і Відкритим акціонерним товариством "Криворізький гірничо-металургійний комбінат "Криворіжсталь" (далі - первісний кредитор) було укладено угоду № 830 про уступку права вимоги від 10.02.2004.

Відповідно до п. 1.1 ст. 1 Угоди первісний кредитор уступає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, належне первісному кредиторові, на стягнення заборгованості, встановленої рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області №7/251-00 від 12.06.2001 про примусове звернення стягнення на майно Відкритого акціонерного товариства Північний гірничо-збагачувальний комбінат (боржник), найменування якого згідно установчих документів змінене на Приватне акціонерне товариство Північний гірничо-збагачувальний комбінат, на користь первісного кредитора в сумі 2 001 700,00 (два мільйони одна тисяча сімсот) грн., 00 коп.

За вказаною Угодою новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошової суми в розмірі, визначеному в п. 1.1 цієї Угоди. (п. 1.2 ст. 1 Угоди).

Згідно із п. 5.1 ст. 5 Угоди ця Угода укладається на виконання умов мирових угод №833 від 10.02.2004, №834 від 10.02.2004, №835 від 10.02.2004 та №836 від 10.02.2004 і набуває чинності з дати погашення первісним кредитором грошових коштів у розмірі відповідно до п. 3.1 вказаних мирових угод, укладених між банком та первісним кредитором.

Відповідно до п. 3.1 зазначених вище мирових угод банк та первісний кредитор домовились, що первісний кредитор зобов`язується погасити заборгованість банку, вказану в п. 2 мирових угод, в добровільному порядку наступним чином:

- погашення заборгованості в сумі 866 874,10 грн. шляхом перерахування первісним кредитором грошових коштів на рахунок банку (п. 3.1 мирової угоди від 10.02.2004 №833 по справі №10/187/353, далі - Мирова угода №833), затверджена ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2004 у справі №30/187 (19/353);

- погашення заборгованості в сумі 230 738,20 грн. шляхом перерахування первісним кредитором грошових коштів на рахунок банку (п. 3.1 мирової угоди №834 по справі №19/354 від 10.02.2004 (далі - Мирова угода №834), затверджена ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2004 у справі №19/354);

- погашення заборгованості в сумі 1 424 996,38 грн. шляхом перерахування первісним кредитором грошових коштів на рахунок банку (п. 3.1 мирової угоди №835 по справі №02-5/5-8/18 (19/355) від 10.02.2004 (далі - Мирова угода №835), затверджена ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2004 у справі №19/355);

- погашення заборгованості в сумі 1 911 029,84 грн. шляхом перерахування первісним кредитором грошових коштів на рахунок банку (п. 3.1 мирової угоди №836 по справі №19/356 від 10.02.2004 (далі - Мирова угода №836), затверджена ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2004 у справі №19/356).

На підтвердження виконання первісним кредитором умов п. 3.1 перелічених мирових угод та набрання чинності Угодою від 10.02.2004 № 830, банком до матеріалів справи надані засвідчені копії платіжних документів від 11.03.2004 та від 30.03.2004 (а.с. 37, 38).

Позивач стверджує, що з огляду на зазначене, банк як новий кредитор має право вимагати від боржника виконання зобов`язань щодо погашення заборгованості в розмірі 2 001 700 грн. 00 коп.

Позивач направив на адресу відповідача листи №016-00/2665 від 21.06.2016, №016-01/4183 від 23.09.2016 відповідно з вимогою погасити заборгованість у розмірі 2 001 700,00 грн., яка на час звернення до суду не сплачена.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 2 001 700,00 грн.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, виходячи з наступного.

По-перше, відповідач зазначає, що докази повідомлення його про заміну кредитора у зобов`язанні і переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні відсутні, що в силу ст. 517 ЦК України дає право боржнику не виконувати свого обов`язку новому кредиторові.

По-друге, за твердженням відповідача, посилання позивача на наявність договору про погашення заборгованості №32 від 14.01.2005, за яким погоджено надати відповідачу відстрочку погашення заборгованості строком на десять років (до 14.01.2015) з її подальшою виплатою, не відповідає фактичним обставинам справи і не може бути прийняте до уваги під час судового розгляду.

По-третє, відповідач вважає, що позивач не надав належні письмові докази в обґрунтування наявності заборгованості, а саме: договір про погашення заборгованості № 32 від 14.01.2005, рішення Арбітражного суду Дніпропетровської області №7/251-00 від 12.06.2001, документи, підтверджуючі невиконання ПрАТ "ПІВНГЗК" господарських зобов`язань перед кредитором.

Відповідно до приписів ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника і його повідомлення про таку заміну не є обов`язковим, всупереч твердженням відповідача. У випадку неповідомлення боржника можуть наступити несприятливі наслідки для нового кредитора, які полягають у тому, що факт виконання боржником зобов`язання первісному кредиторові вважається належним виконанням. Позивач зазначає, що відповідачу було відомо про наявність заборгованості, оскільки новий кредитор звертався до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до боржника про стягнення зазначеної суми ще в 2005 році. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2005 у справі №10/89 позов залишено без розгляду. Як зазначає позивач, підставою для залишення позову без розгляду був договір про погашення заборгованості №32 від 14.01.2015, відповідно до умов якого позивачем надано відповідачу відстрочку погашення заборгованості строком на 10 років (до 14.01.2015). У зв`язку з невиконанням боржником зобов`язань після 14.01.2015, позивач звертався до відповідача листами про наявність заборгованості і проханням її погасити, які залишені відповідачем без задоволення.

Позивач зазначає, що під час розгляду справи №10/89 були досліджені і встановлені наступні факти, які не підлягають доказуванню згідно з п. 4 ст. 75 ГПК України:

- укладення між сторонами договору про погашення заборгованості № 32 від 14.01.2005;

- визнання боржником наявності заборгованості перед новим кредитором, в тому числі заборгованості в сумі 2 001 700,00 грн., що виникла з договору про уступку права вимоги № 830 від 10.02.2004;

- надання позивачем відповідачу відстрочки погашення заборгованості строком на 10 років (до 14.01.2015).

Крім того, позивач вказує на те, що він надав до суду документи, що підтверджують факт виникнення зобов`язань відповідача перед позивачем і визначають розмір заборгованість; листи, що направлялися новим кредитором боржнику з інформацією про розмір заборгованості і проханням здійснити її погашення. Натомість, відповідач не надав жодних доказів, що підтверджують повне або часткове виконання ним зобов`язань.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами статті 174 Господарського кодексу України господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначено у частині 2 статті 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За статтею 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства.

Згідно зі статтями 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Рішенням Арбітражного суду Дніпропетровської області від 12.06.2001 у справі №7/251-00 звернено стягнення на майно Відкритого акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України", на користь Криворізького державного гірничо-збагачувального комбінату "Криворіжсталь", на суму 2 001 700,00 грн.

Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів відповідно до статей 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати первісному (Криворізький державний гірничо-збагачувальний комбінат "Криворіжсталь") або новому кредитору (ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України") заборгованості, встановленої рішенням Арбітражного суду Дніпропетровської області від 12.06.2001 у справі №7/251-00, хоча про право подати всі необхідні докази і пояснення на підтвердження власної правової позиції сторонам було роз`яснено в підготовчому провадженні.

Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (стаття 516 ЦК України).

Договір № 830 про уступку права вимоги від 10.02.2004, укладений між Відкритим акціонерним товариством "Криворізький гірничо-металургійний комбінат "Криворіжсталь", і Відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України", не суперечить вимогам ст. 512 Цивільного кодексу України, є чинним, доказів визнання його недійсним суду не надано. Отже, до позивача правомірно перейшло право вимоги до відповідача заборгованості у розмірі 2 001 700,00 грн., встановленої рішенням Арбітражного суду Дніпропетровської області від 12.06.2001 у справі №7/251-00.

За умовами п. 3.2 угоди про уступку права вимоги від 12.06.2001 первісний кредитор зобов`язаний сповістити боржника про уступку права вимоги за цією угодою протягом 90 днів з дати підписання угоди.

Несприятливими наслідками для нового кредитора в контексті ст. 516 Цивільного кодексу України може бути виконання боржником свого обов`язку первісному кредитору. Як встановлено судом, доказів належного виконання боржником своїх зобов`язань на користь первісного кредитора (Криворізький державний гірничо-збагачувальний комбінат "Криворіжсталь") не надано, тому вимоги про стягнення з відповідача заборгованості не можуть вважатися подвійним стягненням.

Оцінка дійсності цього договору була надана господарським судом під час розгляду справи № 904/3388/18..

Так, рішенням господарського суду міста Києва від 16.01.2019, яке було залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду відмовлено в задоволенні позову публічного акціонерного товариства "Північний ГЗК" до ПАТ "Державний експортно-імпортний банк" і ПАТ "Арселлор Міттал Кривий Ріг" про визнання недійсною угоди № 830 уступки права вимоги від 10.02.2004.

Отже, угода № 830 про відступлення вимоги від 10.02.2004 відповідає вимогам діючого законодавства.

Що стосується доводів відповідача про відсутність самої вимоги на час укладення такої угоди в зв`язку з визнанням кредиторських вимог ВАТ "Криворізький гірничо-металургійний комбінат "Криворіжсталь" до боржника ВАТ "Північний" в межах справи про банкрутство.

Провадження у справі № Б15-107-03 про визнання банкрутом Відкритого акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" було припинено ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2004, яка міститься в матеріалах справи (т.2 а.с.171), реєстр вимог кредиторів у цій справі не затверджувався. Тобто, в межах справи про банкрутство вимоги первісного кредитора до відповідача не були задоволені.

Як вбачається з наявних у справі процесуальних документів по справі № 7-251 (т.1 а.с.190-197) наказ суду з відміткою державної виконавчої служби про повне або часткове виконання рішення суду як і постанова про закриття виконавчого провадження в зв`язку з повним виконанням рішення до господарського суду Дніпропетровської області не повертались.

Отже, за угодою про відступлення права вимоги №830 від 10.02.2004 була відступлена дійсна, наявна вимога, яка не виконана відповідачем на час розгляду справи.

Таким чином, вимоги позивача як нового кредитора за угодою № 830 про уступку права вимоги від 10.02.2004 про стягнення з відповідача заборгованості, встановленої рішенням Арбітражного суду Дніпропетровської області від 12.06.2001 у справі №7/251-00, є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо застосування позовної давності господарський суд зазначає наступне.

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Право на задоволення позову або право на позов у матеріальному розумінні - це право позивача вимагати від суду задоволення позову. Зі спливом позовної давності особа втрачає право на позов саме в матеріальному розумінні. Отже, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено в три роки.

Перебіг позовної давності, відповідно до статті 261 Цивільного України починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Строк позовної давності тривалістю в три роки застосовується у вигляді загального правила, якщо для відповідної вимоги не встановлено спеціального строку. Згідно зі статтею 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2005 у справі №10/89 залишено без розгляду позовну заяву Відкритого акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до Відкритого акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заборгованості у розмірі 2 997 700,00 грн. за угодою про уступку права вимоги №830 від 10.02.2004.

Суд критично оцінює посилання позивача на дослідження і встановлення в ухвалі Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2005 у справі № 10/89 фактів, які не підлягають доказуванню в даній справі в силу частини 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на таке.

Відповідно до частини 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п.1.ч.1.ст.232 Господарського процесуального кодексу України, ухвали є судовим рішенням.

Отже, доказуванню не підлягають обставини, які мають для суду преюдиціальний характер.

Преюдиціальністю є обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

При цьому правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

В ухвалі Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2005 у справі № 10/89 суд не встановлював наявність договору про погашення заборгованості № 32 від 14.01.2005, оскільки він був наданий самим представником відповідача і його наявність не оспорювалася сторонами. Даний договір був зазначений в ухвалі і став підставою для витребування додаткових доказів, однак суд не надавав йому оцінку, тому вказані обставини не мають ознаків преюдиціальності.

Разом з цим суд вважає безпідставними твердження відповідача про те, що посилання в ухвалі Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2005 у справі № 10/89 про наявність договору про погашення заборгованості №32 від 14.01.2005 не підтверджується жодним письмовим доказом, оскільки в описовій частині цієї ухвали зазначено, що представником відповідача на попередньому судовому засіданні був наданий договір про погашення заборгованості № 32 від 14.01.2005, укладений між сторонами. Згідно з умовами договору кредитор погоджується надати боржнику відстрочку погашення заборгованості строком на десять років (до 14.01.2015), а боржник зобов`язується добровільно погасити заборгованість кредитору. Дані обставини не підлягали доказуванню у справі № 10/89 з огляду на визнання їх сторонами. Суд наголошує на тому, що ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2005 є процесуальним документом, що безпосередньо стосується предмета спору у даній справі, доказів її скасування суду не надано, отже, суд приймає до уваги викладені в ній обставини.

Таким чином, відлік строку позовної давності почався після спливу вказаного строку відстрочки погашення заборгованості. З урахуванням звернення позивача до суду 12.01.2018 строк позовної давності не є пропущеним.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати у справі слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 256, 257, 260, 261, 509, 512, 514, 516, 525, 526, 599, 610, 612, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 174, 218 Господарського кодексу України, ст.ст. 2, 50, 73, 74-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (50079, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, б. 127, ) заборгованості у розмірі 2 001 700,00 грн. та 30 025,50 грн. витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (50079, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, б. 127, ) - 60 051,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 09.09.2019

Суддя В.Г. Бєлік