ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2019м. ДніпроСправа № 904/2333/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Клевець К.В., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОВАГОНСЕРВІС", м. Одеса

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОТРІУМФ", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в розмірі 652 244,88 грн.

Представники:

від позивача - не з`явився

від відповідача - не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРОВАГОНСЕРВІС" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОТРІУМФ" про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в розмірі 652 244,88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов Договору купівлі-продажу № 23/03/2018 від 23.03.2018р. в частині повної та своєчасної поставки товару.

Ухвалою суду від 05.06.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 01.07.2019.

Ухвалою суд у від 01.07.2019 відкладено розгляд справи до 29.07.2019.

Ухвалою суд у від 29.07.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 02.09.2019. Відкладено підготовче засідання до 21.08.2019.

Ухвалою від 21.08.2019 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 02.09.2019.

Ухвалою від 02.09.2019 відкладено розгляд справи на 11.09.2019.

Позивач у судове засідання призначене на 11.09.2019 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач у жодне судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується підписом його представника на поштових повідомленнях № 350 та № 368.

Судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 11.09.2019 виготовлено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

23.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРОВАГОНСЕРВІС" (покупець - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВТОТРІУМФ" (постачальник - відповідач) укладено договір купівлі-продажу №23/03/2018, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець прийняти товар згідно із специфікацією та оплатити його на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до п. 2.1 договору, ціна за одиницю товару по даному договору визначається в гривнях і вказується в специфікаціях, які є невід`ємного частиною договору.

Згідно з п. 2.2. договору, загальна кількість товару по даному договору визначається за сумою Специфікацій до даного договору.

Відповідно до п. 2.3. договору, загальна сума даного договору визначається по сумі специфікацій до даного Договору, які являються його невід`ємною частиною.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що умови поставки товару згідно правил Інкотермс в редакції2010 ЕХW (Франко-склад Постачальника).

Згідно з п. 3.2. договору, датою поставки та датою переходу права власності на товар від постачальника до покупця вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі та/або видаткової накладної на товар.

Відповідно до п. 3.3. договору, передача товару від постачальника до покупця здійснюється за видатковою накладною, в якій сторони зазначають найменування товару, що постачається, кількість в одиницях вимірювання, узгоджену ціну товару та загальну вартість товару, що постачається.

Відповідно до п.3.5. договору, разом із товаром постачальник зобов`язаний надати покупцеві оригінали наступних документів:

рахунок-фактура;

видаткова накладна;

акт приймання-передачі (2 екземпляри).

Згідно з п. 4.1 договору, за наданий товар покупець сплачує постачальнику суму згідно рахунку та специфікації.

Відповідно до п. 4.2 договору, вартість залежить від категорії товару, його якості та кількості.

Згідно з п. 4.3. договору, розрахунки за цим договором здійснюються в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника за відповідною специфікацією.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що у разі порушення строку поставки товару покупцю, постачальник зобов`язаний сплатити покупцю пеню в розмірі 0,1 % від загальної вартості партії товару за кожний день прострочення поставки товару.

Згідно з п. 9.1. договору, договір набирає чинності з дати підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2018 р., а в частині розрахунків за поставлений товар до повного виконанні сторонами своїх зобов`язань за даним договором.

23.03.2018 між сторонами було укладено специфікацію №1, в якій сторони узгодили поставку товару візок ОСОБА_1 в зборі, б/в у кількості 24 шт. на суму 840 000 грн. 96 коп.

Відповідно до п. 2, 3, 4 Специфікації №1, покупець здійснює оплату за поставлений товар, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, у наступному порядку: -100% передплата на підставі рахунку постачальника шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Умови поставки товару згідно правил Інкотермс в редакції 2010 - EXW (Франко-склад Постачальника). Термін поставки товару - протягом 35 робочих днів з дати отримання попередньої оплати на розрахунковий рахунок постачальника.

На оплату товару, відповідач виставив позивачу рахунок фактуру №6 від 23.03.2018 на суму 840 000,96 грн.

26.03.2018 позивач здійснив попередню оплату товару у розмірі 840 000,96 грн., що підтверджується платіжним дорученням №657.

Враховуючи умови специфікації, відповідач повинен здійснити поставку товар у строк до 16.05.2018.

На виконання умов договору, відповідач поставив позивачу товар (візок ОСОБА_1 в зборі, б/в у кількості 8 шт.) на суму 280 000,32 грн., що підтверджується видатковою накладною №1 від 16.06.2018. Також відповідачем здійснено поставку товару (візок ОСОБА_1 в зборі, б/в у кількості 4 шт.) на суму 140 000,16 грн., що підтверджується видатковою накладною №1 від 03.07.2018.

Товар на суму 420 000,48 грн. відповідач не поставив.

05.11.2018 позивач направив відповідачу претензію вих. №675ЄВС, в якій просив повернути сплачені грошові кошти за непоставлений товар та штрафні санкції за порушення умов договору в частині повної та своєчасної поставки товару. Відповідач на претензію не відреагував, товар не поставив, попередню оплату позивачу не повернув.

12.12.2018 позивач направив відповідачу лист, в якому просив відповідача надати письмову відповідь на претензію.

03.04.2019 відповідач направив позивачу лист №03/04-4, в якому гарантував відвантаження товару до 15.04.2019, або повернення грошових коштів.

Звертаючись до господарського суду із цим позовом позивач посилається на порушення відповідачем умов договору в частині повної та своєчасної поставки товару та просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 420 000,48 грн., суму нарахованої пені - 161 700,00 грн., 3% річних 13 290,00 грн., суму інфляційних витрат 36 225,34 грн., штрафних санкцій за порушення строків поставки товару 23 029,06 грн., що і є причиною виникнення цього спору.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, на підставі наступного.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.174 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст.179 Господарського кодексу України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і не господарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частинами 1, 3 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом; якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Статтею 615 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або в повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Згідно з частинами 1, 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Судом встановлено, що з урахуванням умов специфікації №1 до договору, строк поставки є таким, що настав 16.05.2018.

Твердження позивача про те, що останнім строком поставки товару є 30.04.2018 є помилковим, оскільки відповідно до п. 4 специфікації №1 термін поставки товару - протягом 35 робочих днів з дати отримання попередньої оплати на розрахунковий рахунок постачальника. При цьому, 01.05.2018 та 09.05.2018 є вихідними неробочими днями.

Отже, строк поставки є таким, що настав 16.05.2018.

Позивач у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх обов`язків з поставки товару, претензією від 05.11.2018 вимагав поставки товару або повернення попередньої оплати.

Відтак, суд вважає, що в розумінні ч.2 ст.693 ЦК України вказана претензія є правомірною вимогою позивача про повернення суми попередньої оплати.

Відповідач позовні вимоги належними та допустимими доказами не спростував, доказів передачі позивачу товару на спірну суму не надав, суму передоплати у розмірі 420 000,48 грн. не повернув.

На підставі викладеного позовні вимоги в частині стягнення суми передоплати у розмірі 420 000,48 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У відповідності до ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України до відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються положення Цивільного кодексу України, насамперед, загальні положення про забезпечення виконання зобов`язання, встановлені його статтями 546-548. Проте, норми Цивільного кодексу України не повністю поширюються на господарсько-правові штрафні санкції.

За правилами Цивільного кодексу України пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача пеню за порушення строків поставки товару у розмірі 23 029,06 грн. за період з 01.05.2018 по 02.07.2018 та пеню за не поставку товару у розмірі 161 700,00 грн. за період з 01.05.2018 по 22.05.2019.

Судом встановлено, що зі змісту п. 6.1. договору вбачається, що у разі порушення строку поставки товару покупцю, постачальник зобов`язаний сплатити покупцю пеню в розмірі 0,1 % від загальної вартості партії товару за кожний день прострочення поставки товару.

Господарським кодексом України закріплено право сторін на власний розсуд формулювати умову договору про штрафні санкції (з дотриманням правил ч.1 ст. 231), їх розмір, спосіб обчислення, підстави застосування, співвідношення із збитками.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно ч. 2 ст. 4 ГК України особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання визначаються цим Кодексом (Господарським).

Так, Господарський кодекс називає неустойку, штраф і пеню різновидами штрафних санкцій, але не визначає ні один із цих різновидів.

Частина 3 ст. 549 ЦК України особливістю пені визнає те, що вона обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Проте, не може бути підставою відмови у задоволенні вимоги про сплату неустойки те, що вона встановлена за неналежне виконання не грошового зобов`язання, та що така неустойка не підпадає під визначення пені, яке наводиться в ч. 3 ст. 549 ЦК України. Коли обов`язок боржника сплатити грошову суму чи передати майно кредиторові у зв`язку з порушенням зобов`язання не підпадає під визначення штрафу чи пені, слід керуватися визначенням неустойки, що наводиться у ч. 1 ст. 549 ЦК України, оскільки штраф та пеня є різновидом неустойки, що не вичерпують всього змісту поняття неустойки.

Як вже зазначено вище, підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання, яке визначається ст. 610 ЦК України, відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Щодо розрахунку пені за порушення відповідачем строків поставки товару, суд зазначає наступне.

Так, позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача пеню за порушення строків поставки товару у розмірі 21 280,02 грн. за період з 01.05.2018 по 02.07.2018, а саме:

- позивачем нараховано пеню на вартість товару у сумі 280 000,32 грн., поставленого відповідачем згідно з видатковою накладною №1 від 16.06.2018 за період з 01.05.2018 по 15.06.2018; пеня складає 12 600,01 грн.

- позивачем нараховано пеню на вартість товару у сумі 140 000,16 грн., поставленого відповідачем згідно з видатковою накладною №1 від 03.07.2018 за період з 01.05.2018 по 02.07.2018; пеня складає 8 680,01 грн.

Як вже було зазначено, з урахуванням умов специфікації №1 до договору, строк поставки є таким, що настав 16.05.2018.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем невірно визначено початок періоду прострочення зобов`язання з поставки товару.

Пеня за порушення встановленого строку поставки товару повинна нараховуватись починаючи з 17.05.2018.

За розрахунком суду пеня, нарахована на вартість товару у сумі 280 000,32 грн., поставленого відповідачем згідно з видатковою накладною №1 від 16.06.2018, за період з 17.05.2018 по 15.06.2018 складає 8400,01 грн.

Пеня, нарахована на вартість товару у сумі 140 000,16 грн., поставленого відповідачем згідно з видатковою накладною №1 від 03.07.2018 за період з 01.05.2018 по 02.07.2018 складає 6 580,01 грн.

Отже, загальний розмір пені, нарахованої за порушення строків поставки товару складає 14 980,02 грн. та підлягає стягненню з відповідача.

В решті позовних вимог про стягнення пені, нарахованої за порушення строків поставки товару у сумі 6 300,00 грн. суд відмовляє.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 161 700 грн., нарахованої на вартість непоставленого товару, суд зазначає, що оскільки строк поставки є таким, що настав 16.05.2018, позивачем невірно визначено початок періоду прострочення зобов`язання з поставки товару.

Пеня за порушення встановленого строку поставки товару повинна нараховуватись починаючи з 17.05.2018.

За розрахунком суду пеня, нарахована на вартість непоставленого товару у сумі 420 000,48 грн., за період з 17.05.2018 по 22.05.2019 складає 155 820,18 грн. та підлягає стягненню з відповідача.

В решті позовних вимог про стягнення пені, нарахованої за порушення строків поставки товару у сумі 5 879,82 грн. суд відмовляє.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних 13 290,00 грн. та суму інфляційних витрат 36 225 грн. 34 коп.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат господарський суд зазначає наступне.

Грошовим є зобов`язання, що передбачає передачу грошей як предмета договору або їх сплату як ціни договору.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено можливість стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов`язання.

Разом із тим, стягнення з відповідача суми попередньої оплати не є наслідком порушення ним грошового зобов`язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав - повернення сплаченої попередньої оплати за непоставлений товар. За своєю суттю обов`язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов`язання в розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України.

Вказаної правової позиції дотримується й Верховний Суд у постанові від 26.10.2018 у справі № 910/1775/18.

За наведених обставин, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 13 290,00 грн. та інфляційних втрат в сумі 36 225 грн. 34 коп. слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

згідно зі ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За викладених обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 420 000,48 грн., пені, нарахованої за порушення строків поставки товару у розмірі 14 980,02 грн., пені, нарахованої на вартість непоставленого товару у розмірі 155 820,18 грн.

Згідно з приписами ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОВАГОНСЕРВІС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОТРІУМФ" про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в розмірі 652 244,88 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОТРІУМФ" (50024, Дніпропетровска область, м. Кривий Ріг, вул.. Петра Калнишевського, б. 14/98, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОВАГОНСЕРВІС" (65114, м. Одеса, Люстдорфська дорога, буд. 140А, офіс 1111, ) суму основного боргу у розмірі 420 000,48 грн., пеню, нараховану за порушення строків поставки товару у розмірі 14 980,02 грн., пеню, нараховану на вартість непоставленого товару у розмірі 155 820,18 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 8 862,02 грн., про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

Відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 13 290,00 грн., інфляційних втрат - 36 225, 34 грн., пені, нарахованої за порушення строків поставки товару - 6 300,00 грн. пені, нарахованої за порушення строків поставки товару - 5 879,82 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12.09.2019

Суддя Н.Г. Назаренко