РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.09.2019Справа № 910/6623/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 та Приватного підприємства "ВЄХ-2000"

третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_3

про визнання рішення загальних зборів учасників ПП «ВЄХ-2000», яке оформлене протоколом № 2 від 29.08.2016 недійсним.

Представники учасників справи:

від позивача: ОСОБА_4 , ордер серія КС № 601304; ОСОБА_1;

від відповідача 1: ОСОБА_2;

від відповідача 2: не з`явився;

від третьої особи: ОСОБА_3 .

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1, як учасник (засновник) Приватного підприємства "ВЄХ-2000" (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до учасника (засновника) Приватного підприємства "ВЄХ-2000" ОСОБА_2 (відповідач-1) та Приватного підприємства "ВЄХ-2000" (відповідач-2) про визнання рішення загальних зборів учасників ПП "ВЄХ-2000", яке оформлене протоколом № 2 від 29.08.2016 недійсним.

В обґрунтування завлених позовних вимог позивач посилається на те, що учасником (засновником) Приватного підприємства "ВЄХ-2000" ОСОБА_2 , який володіє 50% статутного капіталу Приватного підприємства "ВЄХ-2000", прийнято рішення, яке оформлено протоколом № 2 від 29.08.2016 загальних зборів (учасників) Приватного підприємства "ВЄХ-2000" щодо звільнення ОСОБА_3 з посади генерального директора Приватного підприємства "ВЄХ-2000". Позивач вважає, що таке рішення загальних зборів Приватного підприємства "ВЄХ-2000" має бути визнаного недійсним, оскільки вказане рішення було прийняте за відсутності кворуму та без дотримання процедури скликання загальних зборів, зокрема відсутності повідомлення позивача як учасника товариства про місце і час проведення загальних зборів.

При цьому, судом встановлено, що відповідачем-1 у даній справі є фізична особа, що не є підприємцем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.05.2019 постановлено звернутися до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в місті Києві та Київській області із запитом щодо доступу до персональних даних фізичної особи ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), за формою, наведеною в додатку №3 до Правил реєстрації місця проживання, Затверджених Постановою КМУ №207 від 02.03.2016 та зобов`язано Відділ обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в місті Києві та Київській області надати інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

05.06.2019 до суду від Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в місті Києві та Київській області надійшло повідомлення із зазначенням місця проживання ОСОБА_2 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2019 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 01.07.2019.

19.06.2019 ОСОБА_3 подано заяву про залучення останнього до участі у справі в якості третьої особи.

27.06.2019 представником відповідача 2 подано відзив на позовну заяву.

У судове засідання 01.07.2019 представник позивача з`явився, представники відповідачів не з`явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2019 залучено ОСОБА_3 в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, відкладено підготовче засідання на 29.07.2019.

05.07.2019 представником позивача подані клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

05.07.2019 представником відповідача 1 подано відзив на позовну заяву.

10.07.2019 представником третьої особи подано письмові пояснення.

17.07.2019 представником третьої особи подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи та клопотання про повернення оригіналів доказів.

У судове засідання 29.07.2019 представники сторін не з`явились, представник третьої особи з`явився.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання до 12.08.2019, яку занесено до протоколу судового засідання.

29.07.2019 від представника позивача надійшла заява про відкладення підготовчого судового засідання.

05.08.2019 представником третьої особи подано заяву про виправлення технічних помилок у клопотання про приєднання до справи оригіналів письмових доказів.

У судове засідання 12.08.2019 представники позивача, відповідач 1 та третя особа з`явились, представник відповідача не з`явився.

За результатами судового засідання 12.08.2019 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.09.2019.

15.08.2019 представником третьої особи подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 02.09.2019 представники позивача, позивач, відповідач 1 та третя особа з`явились, представник відповідача 2 не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення № 311, відповідно до якого, ухвала суду від 12.08.2019 про повідомлення відповідача 2 про те, що судове засідання з розгляду справи по суті відбудеться 02.09.2019, отримана представником відповідача 2 - 17.08.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Оскільки неявка у судове засідання відповідача 2 не перешкоджає розгляду справи по суті, враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи визначених ст. 202 ГПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представника відповідача 2, який повідомлений про розгляд справи належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача 1 позовні вимоги визнав.

Представник третьої особи надав усні пояснення по суті спору.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 02.09.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Вєх-2000» (далі - відповідач 2) створено відповідно до рішення власників (засновників) Приватного підприємства «Вєх-2000» № 2 від 03.02.2015, яким також затверджено Статут Приватного підприємства «Вєх-2000».

Відповідно до п. 1.1 Статуту ПП «Вєх-2000» учасниками Приватного підприємства «Вєх-2000» є ОСОБА_2 (далі - відповідач 1) та ОСОБА_1 (далі - позивач).

Згідно з п. 4.1 Статуту ПП «Вєх-2000» для забезпечення діяльності приватного підприємства за рахунок внесків учасника створений статутний капітал Приватного підприємства у розмірі 260 000 грн., що розподіляється наступним чином:

- ОСОБА_2 володіє часткою у розмірі 130 000 грн., що становить 50% статутного капіталу;

- ОСОБА_1 володіє часткою у розмірі 130 000 грн., що становить 50% статутного капіталу.

Пунктами 5.1.1 та 5.10 Статуту ПП «Вєх-2000» визначено, що кожний учасник приватного підприємства має право, додатково до прав, визначених іншими статтями цього Статуту, брати участь в управлінні справами Приватного підприємства та звертатися в суд із заявою про визнання недійсним рішення зборів учасників приватного підприємства, прийнятого з порушеннями закону або установчих документів приватного підприємства. При умові, що таке рішення приймалось при відсутності учасника, або він був введений в оману про сутність рішення, або при винесенні рішення.

У відповідності до п. 6.1.1 Статуту ПП «Вєх-2000» вищим органом управління є загальні збори учасників.

Згідно з п. 7.1 - 7.3 Статуту ПП «Вєх-2000» вищим керівним органом приватного підприємства є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників приватного підприємства.

Учасники мають кількість голосів, пропорційну розміру їх часток у статутному фонді (капіталі) приватного підприємства.

Загальні збори учасників приватного підприємства повинні обрати голову загальних зборів учасників приватного підприємства.

Відповідно до п. 7.6 Договору позачергові загальні збори учасників скликаються у разі неплатоспроможності приватного підприємства, а також у будь-якому випадку, якщо цього потребують інтереси приватного підприємства в цілому.

Позачергові загальні збори учасників можуть скликатись на вимогу голови загальних зборів та генерального директора.

Учасники приватного підприємства, які мають у сукупності більше як 20 процентів голосів та генеральний директор приватного підприємства, мають право вимагати скликання позачергових загальних зборів учасників у будь-який час і з будь-якого питання. Якщо на протязі 25 календарних днів голова загальних зборів не виконав їх вимоги, вони мають право самі скликати позачергові загальні збори учасників.

Згідно з пп. 3 п. 8.2 Статуту ПП «Вєх-2000» до виключної компетенції загальних зборів учасників належить призначення та відкликання генерального директора приватного підприємства, членів ревізійної комісії, члени контрольного органу за поточною фінансово-господарською діяльністю приватного підприємства.

Відповідно до п. 8.3 Статуту ПП «Вєх-2000» з питань, щодо: визначення основних напрямків діяльності приватного підприємства, затвердження його планів і звіті про їх виконання; внесення змін до статуту приватного підприємства, зміна розміру його статутного капіталу; про відчуження майна приватного підприємства на суму, що становить п`ятдесят і більше відсотків майна приватного підприємства; прийняття рішення про ліквідацію приватного підприємства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу; виключення учасника з приватного підприємства, рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосують учасники, що володіють, у сукупності більш як 50 процентів загальної кількості голосів учасників приватного підприємства. З решти питань рішення приймається простою більшістю голосів від числа присутніх на загальних зборах учасників. Загальні збори учасників вважаються правомочними, якщо на них присутні учасники, що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів.

Згідно з п. 8.4 Статуту ПП «Вєх-2000» загальні збори учасників приватного підприємства вирішують питання на своїх засіданнях. Порядок проведення загальних зборів здійснюється згідно діючого законодавства України. Повідомлення про проведення загальних зборів учасників повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів учасників. Будь-хто з учасників приватного підприємства вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку загальних зборів учасників. Не пізніш як за 7 днів до скликання Загальних зборів учасникам приватного підприємства повинна бути надана можливість ознайомитись з документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за згодою всіх учасників, присутніх на Загальних зборах.

Відповідно до п. 8.5 Статуту голова Загальних зборів організовує введення протоколу. Книга протоколів повинна бути в будь-який час представлена будь-якому учаснику при першій його вимозі. За вимогою учасників повинні видаватися засвідчені витяги з книги протоколів.

29.08.2016 ОСОБА_3 (далі - третя особа) звернувся до Голови зборів засновників (учасників) приватного підприємства «Вєх-2000» ОСОБА_2 із Заявою, у якій просив звільнити ОСОБА_3 з 30.08.2016 з посади генерального директора Приватного підприємства «Вєх-2000» за власним бажанням у зв`язку з невиконання засновниками (учасниками) ПП «Вєх-2000» законодавства про працю, умов колективного та трудового договору, відповідно до частини третьої статті 38 Кодексу законів про працю України.

Рішенням зборів засновників (учасників) Приватного підприємства «Вєх-2000» від 29.08.2016, оформленого протоколом № 2, вирішено, зокрема звільнити ОСОБА_3 з посади генерального директора приватного підприємства «Вєх-2000» за власним бажанням у зв`язку з невиконанням засновниками (учасниками) ПП «Вєх-2000» законодавства про працю, умов колективного та трудового договору, частина третя статті 38 Кодексу законів про працю України з 30.08.2016.

Як зазначає позивач, означене рішення, оформлене протоколом № 2 від 29.08.2016 підлягає визнанню недійсним, оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення був відсутній позивач, який володіє часткою статутного капіталу товариства, яка становить 50 відсотків голосів учасників товариства, а отже без позивача був відсутній кворум для проведення загальних зборів учасників.

Також, позивач зазначає, що при проведенні загальних зборів не було дотримано процедуру скликання загальних зборів, зокрема не повідомлено позивача, як учасника товариства про місце та час проведення загальних зборів 29.08.2016.

Крім того, позивач зазначає, що оспорюваним рішенням порушені права позивача, оскільки таке рішення покладено за основу позовних вимог колишнього керівника ПП «Вєх-2000» ОСОБА_3 до ПП «Вєх-2000» про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невчасно виплачену заробітну плату і компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, в результаті чого рішенням апеляційного суду міста Києва від 30.03.2017 у справі № 753/17931/16-ц, яке було залишене без змін постановою Верховного Суду від 27.06.2018 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Приватного підприємства «Вєх-2000» на користь ОСОБА_3 невиплачену заробітну плату в розмірі 1 500 грн., компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку в розмірі 588 грн., вихідну допомогу в розмірі 4 500 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 11 175 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 63 ГК України, залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти підприємства таких видів: приватне підприємство, що діє на основі приватної власності громадян чи суб`єкта господарювання (юридичної особи); підприємство, що діє на основі колективної власності (підприємство колективної власності); комунальне підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади; державне підприємство, що діє на основі державної власності; підприємство, засноване на змішаній формі власності (на базі об`єднання майна різних форм власності); спільне комунальне підприємство, що діє на договірних засадах спільного фінансування (утримання) відповідними територіальними громадами - суб`єктами співробітництва. В Україні можуть діяти також інші види підприємств, передбачені законом.

Відповідно до ст. 65 ГК України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.

Згідно ст. 128 ГК України громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність: безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється; із залученням або без залучення найманої праці; самостійно або спільно з іншими особами. Громадянин здійснює управління заснованим ним приватним підприємством безпосередньо або через керівника, який наймається за контрактом. У разі здійснення підприємницької діяльності спільно з іншими громадянами або юридичними особами громадянин має права та обов`язки відповідно засновника та/або учасника господарського товариства, члена кооперативу тощо, або права і обов`язки, визначені укладеним за його участі договором про спільну діяльність без створення юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Позивач зазначає, що рішення про звільнення з посади генерального директора ПП «Вєх-2000» ОСОБА_3 , оформлене протоколом № 2 від 29.08.2016 підлягає визнанню недійсним, оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення був відсутній позивач, який володіє часткою статутного капіталу товариства, яка становить 50 відсотків голосів учасників товариства, а отже без позивача був відсутній кворум для проведення загальних зборів учасників.

Як зазначено у п. 2.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 № 4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин", рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами у розумінні статті 202 ЦК України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за статтею 216 ЦК України.

Зазначені рішення є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути:

- порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства;

- позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах;

- порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

Водночас, не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень. Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з прямою вказівкою закону є:

- прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення (статті 41, 42, 59, 60 Закону про господарські товариства);

- прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (частина четверта статті 43 Закону про господарські товариства);

- прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації (статті 40, 45 Закону про господарські товариства), (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду корпоративних спорів").

Частиною третьою статті 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

29.08.2016 ОСОБА_3 (далі - третя особа) звернувся до Голови зборів засновників (учасників) приватного підприємства «Вєх-2000» ОСОБА_2 із Заявою, у якій просив звільнити ОСОБА_3 з 30.08.2016 з посади генерального директора Приватного підприємства «Вєх-2000» за власним бажанням у зв`язку з невиконання засновниками (учасниками) ПП «Вєх-2000» законодавства про працю, умов колективного та трудового договору, відповідно до частини третьої статті 38 Кодексу законів про працю України.

Згідно з пп. 3 п. 8.2 Статуту ПП «Вєх-2000» до виключної компетенції загальних зборів учасників належить призначення та відкликання генерального директора приватного підприємства, членів ревізійної комісії, члени контрольного органу за поточною фінансово-господарською діяльністю приватного підприємства.

Відповідно до п. 8.5 Статуту голова Загальних зборів організовує введення протоколу.

Рішенням зборів засновників (учасників) Приватного підприємства «Вєх-2000» від 29.08.2016, оформленого протоколом № 2, вирішено, зокрема звільнити ОСОБА_3 з посади генерального директора приватного підприємства «Вєх-2000» за власним бажанням у зв`язку з невиконанням засновниками (учасниками) ПП «Вєх-2000» законодавства про працю, умов колективного та трудового договору, частина третя статті 38 Кодексу законів про працю України з 30.08.2016.

Означений протокол підписаний головою загальних зборів - ОСОБА_2.

Зазначена обставина визнана безпосередньо ОСОБА_2 у судовому засіданні 002.09.2019.

Відповідно до п. 8.3 Статуту ПП «Вєх-2000» з питань, щодо: визначення основних напрямків діяльності приватного підприємства, затвердження його планів і звіті про їх виконання; внесення змін до статуту приватного підприємства, зміна розміру його статутного капіталу; про відчуження майна приватного підприємства на суму, що становить п`ятдесят і більше відсотків майна приватного підприємства; прийняття рішення про ліквідацію приватного підприємства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу; виключення учасника з приватного підприємства, рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосують учасники, що володіють, у сукупності більш як 50 процентів загальної кількості голосів учасників приватного підприємства. З решти питань рішення приймається простою більшістю голосів від числа присутніх на загальних зборах учасників. Загальні збори учасників вважаються правомочними, якщо на них присутні учасники, що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів.

З означеного протоколу вбачається, що на загальних зборах були присутні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які у сукупності володіють 100% статутного капіталу.

З наявного у матеріалах справи Протоколу № 2 від 29.08.2016 вбачається, що рішення про звільнення ОСОБА_3 з посади генерального директора приватного підприємства «Вєх-2000» за власним бажанням у зв`язку з невиконанням засновниками (учасниками) ПП «Вєх-2000» законодавства про працю, умов колективного та трудового договору, частина третя статті 38 Кодексу законів про працю України з 30.08.2016 прийнято 100% учасників.

Також, з Протоколу № 2 від 29.08.2016 вбачається, що ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_5 обійняти посаду генерального директора, за результатами чого, рішенням зборів (засновників) вирішено призначити генеральним директором ОСОБА_5 з 31.08.2016.

Означене рішення прийнято 100% засновників (учасників).

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення прийнято за присутності 100% учасників приватного підприємства, та оспорюване рішення прийнято 100% учасників приватного підприємства, зокрема позивачем, який підтримав прийняття означеного рішення, що спростовує твердження позивача про відсутність позивача при прийнятті оскаржуваного рішення.

Посилання ж позивача на те, що при проведенні загальних зборів не було дотримано процедуру скликання загальних зборів, зокрема не повідомлено позивача, як учасника товариства про місце та час проведення загальних зборів 29.08.2016, судом відхиляються, оскільки з матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що позивач приймав участь у загальних зборах, що відбулись 29.08.2016 та вносив на вирішення, зокрема пропозицію ОСОБА_5 обійняти посаду генерального директора ПП «Вєх-2000».

При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв`язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

Суди також мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову (п. 18-19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду корпоративних спорів").

Однак, у даному випадку позивачем не доведено суду яким чином порушені його права та законні інтереси з урахуванням встановлених обставин, в свою чергу, доводи позивача щодо порушення його прав внаслідок ухвалення рішень у справі 753/17931/16-ц, судом відхиляються, оскільки як вбачається з рішень у справі № 753/17931/16-ц предметом спору у зазначеній справі було стягнення заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з ПП «Вєх-2000» на користь ОСОБА_3

Так, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 27.06.2018 позов задоволено частково, стягнуто з ПП «ВЄХ-2000» на користь ОСОБА_3 невиплачену заробітну плату у розмірі 1 500,00 грн., компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 588,00 грн., вихідну допомогу у розмірі 4 500,00 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 11 175,00 грн.

У зв`язку з викладеним, суд зазначає, що відповідно до п.41 Доповіді, схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25- 26 березня 2011 року), "Верховенство права" одним з обов`язкових елементів поняття "верховенство права" є юридична визначеність.

Згідно з п.п.44, 46 даної Доповіді:

« 44. Принцип юридичної визначеності є істотно важливим для питання довіри до судової системи та верховенства права. Він є істотно важливим також і для плідності бізнесової діяльності, з тим щоб генерувати розвиток та економічний поступ. Аби досягти цієї довіри, держава повинна зробити текст закону (the law) легко доступним. Вона також зобов`язана дотримуватись законів (the laws), які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю. Передбачуваність означає, що закон має бути, за можливості, проголошений наперед - до його застосування, та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку.

46. Юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишались передбачуваними. Зворотна дія [юридичних норм] також суперечить принципові юридичної визначеності, принаймні у кримінальному праві (ст. 7 ЄКПЛ), позаяк суб`єкти права повинні знати наслідки своєї поведінки; але це також стосується і цивільного та адміністративного права - тієї мірою, що негативно впливає на права та законні інтереси [особи]. На додаток, юридична визначеність вимагає дотримання принципу res judicata. Остаточні рішення судів національної системи не повинні бути предметом оскарження. Юридична визначеність також вимагає, щоб остаточні рішення судів були виконані. У приватних спорах виконання остаточних судових рішень може потребувати допомоги з боку державних органів, аби уникнути будь-якого ризику «приватного правосуддя», що є несумісним з верховенством права. Системи, де існує можливість скасовувати остаточні рішення, не базуючись при цьому на безспірних підставах публічного інтересу, та які допускають невизначеність у часі, несумісні з принципом юридичної визначеності.»

Відповідно до п.72 рішення Європейського Суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" (заява N 48553/99) зазначено:

"Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 параграфа 1, повинно тлумачитися в світлі преамбули Конвенції ( 995_004 ), яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів."

Посилання, що одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду, міститься і у справах Європейського суду з прав людини "Брумареску проти Румунії", "Салов проти України" та інші.

Таким чином, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 27.06.2018, встановлено порушення ПП «Вєх-2000» прав ОСОБА_3 .

Таким чином, позивачем не доведено наявності порушеного права на участь у загальних зборах та відповідно реалізацію корпоративних прав, оскільки як встановлено судом позивач приймав участь у загальних зборах, що відбулися 29.08.2016, а відтак заявлені позовні вимоги є необґрунтованими.

За наведених обставин, судом не приймаються заявлені у відзивах на позовну заяву заяви відповідачів про визнання позовів, оскільки останні суперечать закону та встановленим обставинам справи.

При цьому, оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з покладенням судових витрат на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 10.09.2019.

Суддя О.А. Грєхова