ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2019 Справа № 904/2766/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гуд Логістік" (01103, м. Київ, Залізничне шосе, буд. 45, офіс 201)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" (52511, Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Майське, вул. Герцена, буд. 16-А)

про стягнення 15 449,00 грн. заборгованості за послуги по транспортно-експедиторському обслуговуванню, 4 352,35 грн. пені, 846,28 грн. 3% річних, 2 189,89 грн. втрат від інфляції

Суддя Бондарєв Е.М.

Секретар судового засідання Найдьонов Є.О.

Представники:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: Сироткін С.С., довіреність №б/н від 23.01.2019, адвокат

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гуд Логістік" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом №1/26 від 26.06.2019 та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" 15 449,00 грн. заборгованості за послуги по транспортно-експедиторському обслуговуванню, 4 352,35 грн. пені за період з 25.12.2018 по 25.06.2019, 846,28 грн. 3% річних за період 01.07.2018-25.06.2019, 2 189,89 грн. втрат від інфляції за період вересень 2018 - травень 2019.

Також позивач просить суд справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору перевезення вантажу №ТР023 від 03.07.2017 в частині своєчасної та повної оплати за надані послуги.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.07.2019 відкрито провадження у справі №904/2766/19 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 30.07.2019.

Відповідач згідно відзиву проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначив, що відповідно до заявки сторонами було узгоджено місце та час завантаження та вивантаження вантажу та вартість послуг. У відповідача є лише обов`язок щодо сплати 30 000,00 грн., з яких 25 000,00 грн. він вже сплатив. Включення позивачем до суми боргу 10 449,96 грн. є безпідставним та жодним чином документально не підтверджено, оскільки на вказану суму сторонами не було узгоджено жодних додаткових витрат. Також, відповідач зазначає, що він не отримував рахунків на оплату та актів виконаних послуг. Таким чином, відповідач не визнає грошові зобов`язання перед позивачем, зокрема в частині суми боргу у розмірі 10 449,96 грн.

Відповідно до положень Договору та Заявки, у ТОВ "Союз-Спецтехніка" є обов`язок виключно щодо завантаження вантажу у місці завантаження та оплати наданих перевізником послуг. Обов`язок щодо отримання та/або розвантаження вантажу у відповідача відсутній, а тому він не відповідає за понаднормоване використання транспортного засобу (простій) у місці розвантаження, тобто стягнення з відповідача заборгованості у сумі 10449,96 грн., яка виникла у результаті простою, є безпідставним та не підлягає задоволенню. Більше того, позивачем не наведено калькуляцію заборгованості у розмірі 10449,96 грн. Крім того, позивачем разом із позовною заявою надано податкову накладну № 1083 від 25.04.2018, на дату якого начебто виник простій, у якій позивачем внесено дані щодо загальної суми коштів, що підлягають сплаті, з урахуванням податку на додану вартість - 30000,00 грн. Тобто вже на момент виникнення простою, разом із направленням Рахунку на оплату № 1552 від 25.04.2018, якого відповідач не отримував та у якому зазначена сума до сплати у розмірі 10 449,96 грн. за понаднормоване використання транспортного засобу (простій). Позивач не включив вказану суму доподаткової накладної. Тобто позивач, складаючи податкову накладну, свідомо не включив суму у розмірі 10449,96 грн. за простій (або як зазначено у рахунку - за послуги), тобто на момент складання податкової накладної він не визнавав факту надання зазначеної послуги (фактично - простою з вини Відповідача). Жодної іншої видаткової накладної або розрахунку коригування, у яких би було відображено суму у розмірі 10449,96 грн. позивачем надано не було.

13.08.2019 відповідачем подано відзив на заяву про збільшення позовних вимог. Згідно даного відзиву відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з урахуванням заяви про збільшення таких вимог та зазначає, що ним взагалі не визнаються грошові зобов`язання на суму 10 449,96 грн., яку позивач просить стягнути за понаднормований простій автомобіля. Вартість перевезення визначена у Договорі-заявці. Відповідачем та позивачем не були узгоджені жодні додаткові витрати, натомість позивачем було укладено договір із третьою особою на виконання обов`язків з перевезення, передбачених умовами Договору №ТР023 та заявкою до нього, ціна якого перевищує ціну, узгоджену позивачем та відповідачем. Щодо понад нормованого використання транспортного засобу (простій) при проведенні митного оформлення, останній зазначає, що позивачем не наданого жодного доказу та не надано жодного документу, який підтверджував би, що простій виник саме з вини відповідача. В заявці зазначено, що сума перевезення складає 30 000,00 грн., з яких боржником сплачено 25 000,00 грн. та не зазначено обов`язок відповідача здійснювати вивантаження та/або приймання вантажу, чи оплачувати за простій та митні платежі. Крім того, згідно Податкової накладної №1083 від 25.04.2018 позивачем внесено дані щодо загальної суми коштів, що підлягають сплаті з урахуванням ПДВ у розмірі 30 000,00 грн. Тобто позивач не включав у податкову накладну суму у розмірі 10 449,96 грн. за понаднормоване використання транспортного засобу. Жодної іншої податкової накладної або розрахунку коригування, у яких би була відображена сума 10 449,96 грн. позивачем не надано.

У позовній заяві та у заяві про збільшення позовних вимог позивач не може визначити правову підставу виникнення заборгованості у сумі 10 449,96 грн. чи це плата за надані послуги чи штрафні санкції за понаднормоване використання автотранспорту (простій). У випадку, якщо сума у розмірі 10 449,96 грн. є штрафною санкцією за простій автотранспорту, то п.7.4 Договору передбачено, що у разі простою автотранспорту в пункті навантаження/розвантаження/митного оформлення більш ніж з дати подачі, 2 (двох) робочих днів штраф у розмірі 550,00 грн. за кожну розпочату понаднормову добу простою. Тобто, в будь-якому разі сума (штраф) за простій не може бути не кратною 550,00 грн., оскільки сторони не визначили санкції за простій за інший розрахунковий період. Навіть якщо припустити правильність обрахування позивачем штрафних санкцій за простій автотранспорту, то виходить що штраф у розмірі 10 449,96 грн. із обрахунку 550,00 грн. за добу нарахований на неповних 19 діб, а не 9 діб час простою, який вказаний позивачем у позовній заяві.

Також відповідач зазначає, що відповідно до митної декларації датою отримання вантажу є 23.04.2018. Таким чином, період понад нормованого простою автотранспорту є період з 18.04.2018 по 23.04.2018, тобто 6 днів, а не 8 як зазначає позивач у заяві про збільшення позовних вимог. Окрім того, відповідач зазначає, що позивачем невірно визначено початковий період нарахування пені, 3% річних та втрат від інфляції. Отже, враховуючи, що останнім не вірно визначено строк оплати, то невірно визначено і дату , з якої виникло прострочення, отже невірно обраховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Окрім того зазначає, що заяву про збільшення позовних вимог подано без додержання вимог, викладених у ст. 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України.

02.09.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої останній зазначає, що позивачем належним чином виконано свої зобов`язання. Відповідач заперечує факт отримання оригіналів документів, на підставі яких останній повинен був оплатити надані послуги, однак ним підписано акт надання послуг №2504/11 від 25.04.2018, на заявці поставлено відбиток печатки та здійснено часткову оплату наданих послуг на загальну суму 25 000,00 грн. У призначенні платежів відповідачем чітко зазначено "згідно рахунку №1424 від 13.04.2018", що підтверджується копіями виписок банку. Окрім того, відповідач не заперечує наявність у нього обов`язку сплатити 30 000,00 грн. вартості наданих послуг.

06.09.2019 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на заяву про збільшення позовних вимог. Згідно даних заперечень відповідач зазначив, що станом на 04.09.2019 він повністю сплати суму основного боргу у розмірі 30 000,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №3669 від 04.09.2019.

Також відповідач заперечує щодо стягуваної суми за понаднормовий простій автомобіля у розмірі 10 449,96 грн. Сума заборгованості, зазначена Позивачем, у розмірі 10449,96 грн. фактично була частиною ціни за послуги перевезення за Договором-заявкою, укладеного між ТОВ "Гуд Логістик" та ФОП ОСОБА_1 І., тому не може вважатися саме понадормованим використанням транспортного засобу (простоєм) при проведенні митного оформлення та розвантаження (простій на митниці - 9 діб). Але навіть якщо припустити, що простій дійсно був, що документально не підтверджено, суперечить Договору-заявці № 12/04/18 від 12.04.18р., то Відповідач заперечує, що простій виник з його вини. Позивачем також не наведено жодного доказу, не надано жодного документу, який би підтверджував, що простій виник саме з вини Відповідача.

Також відповідачем було заявлено про застосування строків позовної давності, оскільки відповідно до ч.1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; п. 6 ч. 2 ст. 258, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 6) у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти; ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки позивачем визначено, хоча і безпідставно та без належного обґрунтування, строк оплати 17.06.2018 року, тобто з 18.06.2018 року, коли Відповідач начебто порушив виконання зобов`язання за договором, тобто порушив права та законні інтереси Позивача, у Позивача почався перебіг позовної давності. Таким чином строк позовної давності для Позивача сплив 18.06.2019 року.

Представник позивача не з`явився в судове засідання, подав заяву про розгляд справи без участі представника у судовому засіданні.

Представник відповідача з`явився в судове засідання, проти задоволення позовних вимог заперечував, надав пояснення по справі, відповів на поставлені питання. В судовому засіданні погодився, що мало місце понаднормативне використання засобу (простій), та було доставлено вантаж з запізненням на 8 діб.

Розгляд справи відкладався до 03.09.2019.

По справі оголошувалася перерва до 09.09.2019.

В порядку ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 09.09.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гуд Логістік" (перевізник) 03.07.2017 було укладено Договір на перевезення вантажу №ТР 023 (надалі Договір).

Згідно умов даного Договору перевізник зобов`язується за плату та за кошт Клієнта надавати транспортно - експедиторські послуги з організації доставки вантажів Клієнта, передавати цей вантаж особам, що мають право на його одержання, а Клієнт зобов`язується сплачувати за надані послуги встановлену плату в порядку і на умовах даного Договору (п.1.1 Договору).

Більш детальні умови перевезення (маршрут, розмір плати за перевезення та інше) кожного окремо взятого перевезення вантажу обумовлюються в заявці - додатку 1 до договору (надалі - Заявка), що є його невід`ємною частиною (п.1.2 Договору).

Перевізник надає послуги на підставі заявок підписаних сторонами договору, що є його невід`ємною частиною цього Договору. Перевізник вказує в заявці П.І.Б водія і дані про модель та номерні знаки транспортного засобу, контактний телефон водія (при наявності), підтверджує її своїм підписом і печаткою і повертає Клієнту до моменту або в момент завантаження вантажу. Клієнт направляє Перевізнику заявку не пізніше одного дня, перед днем початку виконання послуги Перевізником. В заявці вказуються: найменування, кількість і упаковка вантажу, найменування вантажовідправника і вантажоодержувача, пункт завантаження и розвантажування, місце митного оформлення, строк виконання послуг, розмір оплати за послугу Перевізника. Після отримання заявки Перевізник вказує в заявці П.І.Б водія і дані про модель та номерні знаки транспортного засобу, контактний телефон водія (при наявності), підтверджує її своїм підписом і печаткою і повертає Клієнту до моменту або в момент завантаження (п. 2.1, 2.2, 2.3 Договору).

Відповідно до п. 5.1 Договору розмір плати за перевезення вантажу узгоджується Сторонами шляхом переговорів заздалегідь, до подачі Заявки, і підтверджується в Заявці, що є невід`ємною частиною даного Договору.

Оплата послуг Перевізника по виконанню чинного договору виконується на підставі представлених Перевізником Клієнту оригіналів наступних документів: рахунок, товарно-транспортної накладної (СМR) з відміткою вантажоодержувача, акт виконаних послуг, и заявки скріпленої печаткою Перевізника (п. 5.2 Договору).

Пунктом 5.3 Договору передбачено, що оплата послуг Перевізника виконується в продовж 30 (тридцять) днів з моменту передачі Клієнту оригіналів всіх вищезазначених документів шляхом перерахування Клієнтом грошових коштів на поточний рахунок Перевізника.

Даний Договір набирає сили з моменту його підписання Сторонами і діє до 31 грудня 2017. Чинність цього Договору буде автоматично продовжуватись на наступний щорічний строк, якщо жодна із Сторін не повідомить у письмовій формі іншу Сторону про своє бажання припинити чинність цього Договору не пізніше ніж за місяць до закінчення чергового строку його дії (п.9.1 Договору).

Між сторонами у справі було підписано Заявку №0413/1 від 12.04.2018, якою визначено, що перевізник зобов`язаний в строк до 17-18.04.2018 доставити запасні частини вагою 12 тн, які розвантажити за адресою м.Липецьк, АДРЕСА_1 , буд. 23. Окрім того, сторони погодили що загальна вартість перевезення складає 30 000,00 грн. та встановлено строк оплати 100% протягом 10-и банківських дні після надання оригіналів документів. Також, умовами заявки передбачено страхове забезпечення/транзитної декларації та простій.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1, 2 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення укладається у письмовій формі.

На виконання умов договору позивачем було надано послуги по перевезенню вантажу, за маршрутом Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт.Слобожанське, вул. Нижньодніпровська, 1 м.Липецьк, проїзд Боєвий, буд. 23, що підтверджується наданими в матеріали справи документами, зокрема підписаним сторонами Актом надання послуг №2504/10 від 25.04.2018, міжнародною транспортною накладною (СМR) №208307 з відміткою вантажоодержувача про отримання товару.

Як зазначає позивач, акти надання послуг, в тому числі оригінал міжнародної товарно-транспортної накладної CMR з відміткою про доставку вантажу та рахунки були надіслані на адресу відповідача 30.05.2018.

Окрім того, позивачем було виставлено відповідачу рахунки на оплату транспортних послуг №1424 від 13.04.2018 на суму 30 000,00 грн. та рахунок на оплату понаднормативного використання транспортного засобу (простой) №1552 від 25.04.2018 на суму 10 449,96 грн.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи лист від 30.05.2018 було відправлено на адресу м.Дніпро, вул. Нижньодніпровська, 1 (а.с. 52). При цьому згідно Договору від 03.07.2017 юридичною адресою відповідача є адреса: Дніпропетровська область, м.Дніпро, смт. Слобожанське, вул. Ентузіастів, 43. Адреса, на яку було надіслано поштове відправлення, та яка міститься в описі вкладення у цінний лист (м.Дніпро, вул. Нижньодніпровська, 1) не значиться ні в Договорі на перевезення вантажу №ТР 023 від 03.07.2017 ні в заявці від 12.04.2018.

Відповідач заперечує факт отримання оригіналів документів.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Пунктом 5.3 Договору передбачено, що оплата послуг Перевізника виконується в продовж 30 (тридцять) днів з моменту передачі Клієнту оригіналів всіх вищезазначених документів шляхом перерахування Клієнтом грошових коштів на поточний рахунок Перевізника.

Заявкою №0413/1 від 12.04.2018 було узгоджено строк оплати - 100% протягом 10-ти банківських дні після надання оригіналів документів.

ТОВ "Союз-Спецтехніка" було частково оплачено надані послуги у розмірі 10 000,00 грн. згідно платіжних доручень №4945 від 15.08.2018 на суму 5 000,00 грн. та №5175 від 22.08.2018 на суму 5 000,00 грн. з зазначенням призначення платежу: плата за транспортні послуги та винагорода експедитора згідно рахунку №1424 від 13.04.2018.

01.02.2019 позивачем було надіслано відповідачу лист-вимогу від 31.01.2019 вих. №3/31 про сплату суми заборгованості за надані послуги, у тому числі вартість понаднормативного простою в сумі 10 449,96 грн. та повторно були надіслані акти надання послуг №2504/10 від 25.04.2019 на суму 30 000,00 грн., Акт надання послуг №2504/11 від 25.04.2018 на суму 10 449,96 грн. за понаднормативне використання транспортного засобу. Також було надіслано рахунки на оплату №1424 від 13.04.2018 на суму 30 000,00 грн. та №1552 від 25.04.2018 на суму 10 449,96 грн. Даний лист вимогу відповідачем отримано 11.02.2019, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

22.02.2019 відповідачем згідно платіжного доручення №524 було сплачено 5 000,00 грн. з призначенням платежу: плата за транспортні послуги та винагорода експедитора згідно рахунку №1424 від 13.04.2018.

11.03.2019 вих.№2/11 позивач повторно звернувся до відповідача з Листом-вимогою про сплату суми заборгованості, до якого були додані Акти звірки розрахунків станом на 28.02.2019, та Акти надання послуг №2504/10 від 25.04.2018 та №2504/11 від 25.04.2018. Даний лист-вимогу відповідач отримав 19.03.2019, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідачем платіжними дорученнями №1004 від 18.03.2019 на суму 5 000,00 грн. та №1831 від 25.06.2019 на суму 5 000,00 грн. було частково погашено суму вартості перевезення.

Станом на 26.06.2019 відповідачем сплачено 25 000,00 грн. вартості наданих послуг.

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача суму залишку заборгованості за надані послуги у розмірі 5 000,00 грн. та 10 449,96 грн. за понаднормативне використання транспортного засобу.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.09.2019 відповідачем сплачено суму залишку заборгованості у розмірі 5 000,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №3669 від 04.09.2019, з огляду на що, провадження у справі в цій частині вимог підлягає закриттю за відсутністю предмету спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо стягнення 10 449,96 грн. за понаднормативне використання транспортного засобу суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5.4 Договору клієнт зобов`язується компенсувати Перевізнику здійснені ним в інтересах Клієнта, необхідні, документально підтверджені, додаткові витрати (якщо ці додаткові витрати були узгоджені з клієнтом) в порядку п. 5.3. даного Договору.

Відповідно до інформації зазначеної в міжнародній товарно-транспортній накладній (СМR) №208307 автомобіль державний номер АХ НОМЕР_1 / НОМЕР_2 прибув для митного оформлення 15.04.2018. Митне оформлення було закінчено 24.04.2018 про що свідчить відбиток печатки митного органу в даній міжнародній товарно-транспортній накладній (СМR) №208307.

Згідно п. 7.1 Договору в разі простою автотранспорту в пункті навантаження/розвантаження/митного оформлення більш ніж з дати подачі 2 (двох) робочих днів клієнт зобов`язаний сплатити перевізнику штраф у розмірі 550 (п`ятсот п`ятдесят) гривень за кожну розпочату понаднормову добу простою.

Заявкою №0413/1 від 12.04.2018 передбачено нормативний час відвантаження 24 години.

Таким чином, вантаж було доставлено з запізненням на 8 діб та відповідно мало місце понаднормативне використання транспортного засобу (простій).

Отже, враховуючи, що умовами договору та заявкою №0413/1 від 12.04.2018 передбачено відшкодування додаткових витрат перевізника, зокрема простою, та у тому числі передбачено стягнення штрафу за простій автотранспорту в пункті митного оформлення, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача 4 400,00 грн. за понаднормове використання транспортного засобу (простій).

Згідно п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Відповідно до п.7.4 Договору в разі порушення клієнтом прийнятих за договором господарських зобов`язань перевізник має право стягнути з клієнта, а останній зобов`язаний сплатити перевізнику за вимогою останнього штрафні санкції, зокрема, за прострочення оплати вартості послуг - пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення зобов`язання, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Позивачем нараховано 4 352,35 грн. пені за період прострочення з 25.12.2018 по 25.06.2019.

Разом з тим, позивачем не доведено, що у відповідача виникла заборгованість саме з 25.12.2018. Відповідачем долучено до матеріалів справи докази отримання ним копій документів, які є підставою для розрахунку, разом з заявою про видачу судового наказу.

Здійснивши власний розрахунок суми пені за період прострочення з 23.05.2019 по 25.06.2019, враховуючи часткове погашення суми боргу, суд вбачає підстави для часткового задоволення даної вимоги та стягнення з відповідача 306,47 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 846,28 грн. 3% річних за період прострочення з 01.07.2018 по 25.06.2019 та 2 189,89 грн. втрат від інфляції за період вересень 2018-травень 2019.

Здійснивши власний розрахунок за період 23.05.2019-25.06.2019, з урахуванням часткового погашення суми заборгованості, суд задовольняє позовну вимогу та вбачає підстави для стягнення 26,27 грн. 3% річних.

Щодо стягнення суми втрат від інфляції, суд зазначає, що виходячи з положень частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Вимога позивача про стягнення інфляційної складової боргу задоволенню не підлягає, оскільки у червні 2019 була дефляція, а тому коефіцієнт збільшення суми боргу на інфляційну складову мав від`ємне значення. Перерахувавши інфляційну складову боргу, суд прийшов до висновку, що заборгованість відповідача в цій частині відсутня.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вбачає підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Щодо заяви відповідача про застосування спливу строків позовної давності, суд зазначає, що статтею 264 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності переривається, зокрема, вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Посилання позивача на пропуск позивачем строків позовної давності спростовуються матеріалами справи та поданими документами, тому у суду відсутні підстави для задоволення зави відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 231, 232, 233, 237, 238, 240-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" в задоволенні заяви про застосування строків позовної давності.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Спецтехніка" (52511, Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Майське, вул. Герцена, буд. 16-А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гуд Логістік" (01103, м. Київ, Залізничне шосе, буд. 45, офіс 201; ) 4 400,00 грн. за понаднормове використання транспортного засобу (простій), 306,47 грн. пені, 26,27 грн. 3% річних та витрати зі сплати судового збору у розмірі 398,08 грн., про що видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Закрити провадження у справі в частині стягнення 5 000,00 грн. боргу за надані послуги.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11.09.2019

Суддя Е.М.Бондарєв