СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2019 р. Справа № 922/984/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О.

без виклику та повідомлення учасників справи

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства "Одеський авіаційний завод", м. Одеса (вх. №2053 Х/2-5)

на рішення господарського суду Харківської області від 11.06.2019 у справі № 922/984/19 (суддя Калініченко Н.В., повний текст рішення складено та підписано 11.06.2019)

за позовом Державного підприємства "Одеський авіаційний завод", м. Одеса

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укрінтех", м. Харків

про стягнення коштів у розмірі 73 467,84 грн.-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2019 року Державне підприємство "Одеський авіаційний завод" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укрінтех" про стягнення 55 672,86 грн. пені та 17 794,98 грн. штрафу, посилаючись на порушення відповідачем строків поставки товару, встановленого умовами п. 3.2 договору постачання № 439/ДКБ-17 від 30.11.2017, укладеного сторонами.

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.06.2019 у справі № 922/984/19 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Укрінтех" на користь ДП "Одеський авіаційний завод" 18 557,62 грн. пені, 17 794,98 грн. штрафу та 950,53 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої інстанції частково не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Харківської області від 11.06.2019 у справі №922/984/19 змінити та стягнути з відповідача пеню у розмірі 55 672,86 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн. покласти на відповідача. Рішення суду в частині стягнення штрафу у розмірі 17 794,98 грн. залишити без змін.

Стягнути з ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Укрінтех" витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 881,50 грн.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що, виходячи з пунктів 3.6 та 3.8. договору №439/ДКБ-17 від 30.11.2017 датою отримання товару покупцем є дата підписання акту приймання-передачі із здійсненням продавцем технічного консультування працівників покупця та проведення в присутності фахівців покупця технічних випробувальних робіт по налагоджуванню поставленої продукції, за результатами яких складається протокол випробувань. Отже, за висновком позивача, виконанням зобов`язання в даному випадку є не лише поставка продукції, а й виконання відповідачем робіт по налагоджуванню поставленої продукції. Відповідач зазначені зобов`язання виконав з простроченням, у зв`язку з чим позивачем і було нараховано відповідачеві пеню в розмірі 55 672,86 грн. та штраф в розмірі 17 794,98 грн. Проте, суд першої інстанції безпідставно частково відмовив у стягненні пені в розмірі 37115,24 грн., визначивши датою поставки дату складання видаткової накладної.

Також звертає увагу на те, що спірний договір є змішаним, оскільки містить ознаки договору поставки (пункт 1.1.договору) та договору підряду (пункт 3.6 договору), у зв`язку з чим місцевий господарський суд помилково застосував до правовідносин сторін за вказаним договором положення частини 1 статті 664 ЦК України, яка регулює питання щодо моменту, з якого обов`язок продавця за договором купівлі-продажу щодо передачі товару продавцеві вважається виконаним.

Згідно протоколу системи автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2019 для розгляду справи №922/984/19 було сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - доповідач Тарасова І.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.07.2019 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Одеський авіаційний завод", м. Одеса на рішення господарського суду Харківської області від 11.06.2019 у справі № 922/984/19 та повідомлено сторони, що розгляд зазначеної скарги буде здійснюватись у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи.

04.09.2019 у зв`язку з відпусткою судді Шевель О.В. автоматизованою системою розподілу апеляційних скарг між суддями здійснено заміну вибулого судді і для розгляду справи №922/984/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О.

Враховуючи викладене та зважаючи на приписи ч. 14 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги позивача на рішення господарського суду Харківської області від 11.06.2019 у справі № 922/984/19 розпочався спочатку.

Розглянувши в порядку письмового провадження матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, перевіривши в межах вимог апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як свідчать матеріали та встановлено судом першої інстанції, 30.11.2017 між позивачем (покупцем) та відповідачем (постачальником) укладено договір постачання №439/ДКБ-17, відповідно умов п. 1.1 якого, постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором, передати продукцію, вказану у специфікації (додаток № 1 до цього договору) продукцію, а покупець прийняти та оплатити таку продукцію.

Вартість продукції за умовами договору (без ПДВ) становить: 211 845,00 (двісті одинадцять тисяч вісімсот сорок п`ять) грн. 00 коп., крім того ПДВ 42 369,00 (сорок дві тисячі триста шістдесят дев`ять) грн. 00 коп., загалом з ПДВ 254 214,00 (двісті п`ятдесят чотири тисячі двісті чотирнадцять) грн. 00 коп., що станом на 06.10.2017 року еквівалентно 8 077,98 євро за офіційним курсом Нацбанку України (офіційний курс становить 31.47 гривень за 1,00 євро).

Ціна, зазначена в п 2.1, коригується залежно від офіційного курсу гривні до євро, який встановлюється НБУ на дату виставлення рахунку. У разі зміни курсу НБУ грн/євро більш ніж на + 3 (три)% на момент оплати, ціна перераховується в залежності від валютної вартості продукції за курсом НБУ на дату оплати. Перерахунку підлягає тільки неоплачена частина вартості Продукції. Розрахунок за продукцію здійснюються покупцем в українській національній валюті гривнях, безготівковим розрахунком шляхом перерахування платіжним дорученням вартості продукції на поточний рахунок постачальника. Покупець на підставі рахунку отриманого від постачальника перераховує аванс в сумі до 70 % від загальної вартості продукції з ПДВ впродовж 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання рахунку на оплату. Остаточний розрахунок здійснюється не пізніше 30 (тридцять) календарних днів з моменту підписання сторонами акту приймання передачі продукції. Датою оплати за продукцію визнається дата фактичного надходження коштів на поточний рахунок постачальника (п.п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.3.1, 2.3.2, 2.4 договору).

Відповідно до пункту 3.1 договору постачання продукції здійснюється на умовах DDP (пр-т. Маршала Жукова, м. Одеса), відповідно до правил "Інкотермс-2010".

Згідно з пунктом 3.2 договору постачальник зобов`язується виконати постачання продукції не пізніше 120 календарних днів з моменту виконання покупцем п. 2.3.1.

Пунктом 3.3 договору встановлено, що приймання-передача продукції за кількістю та якістю здійснюється за участю представників сторін. У випадку виявлення невідповідності продукції по кількості та якості умовам, визначених даним договором, приймання здійснюється відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості (затверджена Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15 червня 1965 р. № П-6 з доповненнями і змінами, внесеними постановою Держарбітражу СРСР від 14 листопада 1974 р.) та Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості (затверджена Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25 квітня 1966 р. № П-7 з доповненнями і змінами, внесеними постановою Держарбітражу СРСР від 14 листопада 1974 р.).

Відповідно до пункту 3.6 договору постачальник здійснює технічне консультування працівників покупця та проводить у присутності фахівців покупця технічні випробувальні роботи по налагоджуванню поставленої продукції, за результатами яких складається протокол випробувань.

Як встановлено пунктом 3.7 договору, після проведення пусконалагоджувальних робіт сторони впродовж 3 робочих днів складають та підписують акт приймання передачі продукції.

Згідно з пунктом 3.8 договору датою постачання продукції постачальником та датою отримання продукції покупцем є дата підписання сторонами акту приймання передачі продукції на умовах визначених п. 3.6. даного Договору.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність передбачену ст. 231 Господарського кодексу України та умовами Договору.

Відповідно до пункту 6.3 договору за порушення строків виконання зобов`язання з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка від вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості .

Відповідно до п. 9.1 договору, цей договір набуває чинності з моменту підписання його обома сторонами і діє до 31 грудня 2018 року, але в будь-якому випадку - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

На виконання вказаного договору сторонами складено та підписано специфікацію, відповідно до якої предметом поставки є електромагнітна котушка Magnaflux L-10 (1к-т), у тому числі: понижувальний трансформатор L-10/Y6 (1 од); транспортувальний кейс (1 од); керівництво по експлуатації (на російській мові) (1 од); паспорт (1 од). Загальна вартість продукції 254 214,00 грн., з урахуванням ПДВ. Умови сплати - передоплата до 70% від загальної вартості продукції з ПДВ; строк поставки - 120 календарних днів; гарантійний термін - 12 місяців.

12.12.2017 відповідачем виставлено позивачу рахунок на оплату № УК439 на суму 177 949,80 грн. з призначенням платежу: аванс 70% на придбання обладнання.

Платіжним дорученням № 1028 від 21.12.2017 позивачем сплачено на користь відповідача кошти у розмірі 177 949,80 грн. з призначенням платежу - "Аванс 70% за електромагнітну котушку Magnaflux- L10, рах. № УК439 від 12.12.17, дог. № 439/ДКБ від 30.11.17, в т.ч. ПДВ 29658,30 грн".

24.05.2018 позивачем було направлено на адресу відповідача претензію за вих. №2208/ЮВ, яка отримана відповідачем 29.05.2018, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією поштового повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до вказаної претензії позивач вимагав негайно поставити товар за договором № 439/ДКБ-17 на суму 254 214,00 грн.

03.07.2018 відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 254 214,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною № УК79 від 03.07.2018. Зокрема, як свідчить печатка, що міститься на вказаній видатковій накладній, майно отримано повністю, розходжень немає. Оприбутковано по обліку 03 липня 2018 року.

Актом приймання-передачі та перевірки працездатності продукції від ___ липня 2018 року, який підписано представником підприємства-позивача з визначенням дати 26 листопада 2018 року, представником відповідача без визначення дати, відповідач передав, а позивач отримав продукцію, яка є предметом договору постачання № 439/ДКБ-17 від 30 листопада 2017 року та визначена у специфікації, що є додатком № 1 до вказаного договору. У вказаному акті зазначено, що гарантійний термін на вказану продукцію починається з 23 липня 2018 року і триває 12 місяців.

14.08.2018 позивачем сплачено на користь відповідача грошові кошти у розмірі 76 264,20 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 3459 з призначенням платежу - "Розрахунок 30% за електромагнітну котушку Magnaflux- L10, рах. № УК439 від 12.12.17, дог. № 439/ДКБ-17 від 30.11.17, "03", тенд. не підл., У т.ч. ПДВ 12 710,70 грн".

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач в обґрунтування позову посилається на те, що відповідачем було поставлено позивачу продукцію з порушення строків поставки, визначених умовами п. 3.2 договору постачання № 439/ДКБ-17 від 30.11.2017, у зв`язку з чим позивач нарахував відповідачеві на підставі пункту 6.1 договору та статті 231 Господарського кодексу України 55 672,86 грн. пені та 17 794,98 грн. штрафу.

При цьому, позивач зазначив, що, з урахуванням пунктів 3.2., 2.3.1. відповідач був зобов`язаний виконати постачання продукції 20.04.2018, а відповідно до пункту 3.8 договору датою постачання продукції та датою отримання продукції покупцем є дата підписання сторонами акту приймання-передачі продукції на умовах, визначених 3.6. договору. Акт приймання-передачі продукції та працездатності продукції підписано сторонами 26.11.2018, а тому позивач вважав, що періодом прострочення є період з 21.04.2018 до 25.11.2018.

Місцевий господарський суд, частково відмовляючи в позові, виходив з того, що відповідач повинен був поставити продукцію позивачу в строк до 20 квітня 2018 року, на підставі п.п. 3.2, 2.3.1 договору (поставка продукції проводиться не пізніше 120 календарних днів з моменту перерахування позивачем на рахунок відповідача авансу у розмірі 70% від загальної вартості продукції та перерахування позивачем авансу відповідачу 21 грудня 2017 року). З видаткової накладної № УК79 від 03 липня 2018 року вбачається, що відповідачем поставлено на адресу позивачу продукцію, що є предметом спірного договору, 03 липня 2017 року. Тобто, відповідачем здійснено поставу продукції поза межами (з порушенням) строку, встановленого договором постачання № 439/ДКБ від 30 листопада 2017 року (поставку здійснено 03 липня 2018 року проти 20 квітня 2018 року (включно)).

Таким чином, за висновком господарського суду, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 17 794,98 грн. штрафу (7% від вартості поставленої продукції з порушенням строку більше ніж на 30 днів) та 18 557,62 грн. пені (за період з 21 квітня 2018 року по 02 липня 2018 року (включно) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, господарський суд першої інстанції зазначив, що наявна в матеріалах справи видаткова накладна № УК79 від 03 липня 2018 року відповідає вимогам ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та засвідчує факт здійснення господарської операції, а саме поставку продукції відповідачем позивачу. Тобто, саме 03 липня 2018 року відповідачем виконано зобов`язання щодо поставки продукції позивачу на підставі договору постачання № 439/ДКБ-17 від 30 листопада 2017 року. Акт приймання-передачі та перевірки працездатності продукції не є первинним документом, в розумінні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки містить істотні недоліки, а саме, не містить відомостей про дату складання. В зазначеному акті відсутня дата його складання, а є лише дата підпису даного акту директором підприємства позивача, що не можна ототожнювати (дату підпису з датою складання).

Також, позивачем проведено остаточний розрахунок з відповідачем за поставлену продукцію 14 серпня 2018 року, а п. 2.3.2 договору постачання № 439/ДКБ-17 від 30 листопада 2017 року встановлено, що остаточний розрахунок здійснюється не пізніше 30 календарних днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі продукції, що також підтверджує виконання відповідачем свого зобов`язання щодо поставлення продукції 03 липня 2018 року.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 17 794,98 грн. штрафу та про відмову у стягненні решти пені.

Колегія суддів погоджується із таким висновком місцевого господарського суду виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Зі змісту укладеного укладеного між позивачем та відповідачем у справі договору постачання № 239/ДКБ-17 від 30 листопада 2017 року вбачається, що він за своєю правовою природою даний договір є договором поставки, до якого повинні застосовуватись положення Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов`язання, а також положення параграфів 1, 3, глави 54 Цивільного кодексу України

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно п. 6.3 договору, за порушення строків виконання зобов`язання з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Як вбачається з умов укладеного договору, відповідач повинен був поставити продукцію позивачу в строк до 20.04.2018, на підставі п.п. 3.2, 2.3.1 договору (поставка продукції проводиться не пізніше 120 календарних днів з моменту перерахування позивачем на рахунок відповідача авансу у розмірі 70% від загальної вартості продукції та перерахування позивачем авансу відповідачу 21 грудня 2017 року).

З видаткової накладної №УК79 від 03.07.2018 вбачається, що відповідачем поставлено на адресу позивачу продукцію, що є предметом спірного договору, 03.07.2017. Тобто, відповідачем здійснено поставу продукції поза межами (з порушенням) строку, встановленого договором постачання № 439/ДКБ від 30 листопада 2017 року (поставку здійснено 03 липня 2018 року проти 20 квітня 2018 року (включно)).

Отже колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 17 794,98 грн. штрафу (7% від вартості поставленої продукції з порушенням строку більше ніж на 30 днів) та 18 557,62 грн. пені (за період з 21 квітня 2018 року по 02 липня 2018 року (включно) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також колегія суддів погоджується і з висновком місцевого господарського суду про те, що в решті позову в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 37 115,24 грн. (за період з 03 липня 2018 року по 25 листопада 2018 року) суд відмовляє, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити як назва документа (форми); дата складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа кореспондується з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджений наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 (далі Положення), згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.5 вказаного Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною другою вказаної статті 9 вказаного Закону, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Наявна в матеріалах справи видаткова накладна № УК79 від 03 липня 2018 року відповідає вимогам ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та наведеному вище Порядку, а тому засвідчує факт здійснення господарської операції, а саме: поставку продукції відповідачем позивачу.

Тобто, саме 03 липня 2018 року відповідачем виконано зобов`язання щодо поставки продукції позивачу на підставі договору постачання № 439/ДКБ-17 від 30 листопада 2017 року.

Посилання позивача на те, що сторонами підписано акт приймання-передачі та перевірки працездатності продукції 26 листопада 2018 року і саме до 25 листопада 2018 року (день, що передує підписанню акта) необхідно проводити нарахування пені є необґрунтованим, виходячи з такого.

Як вже зазначалось, п. 3.8 договору передбачено, що датою поставки продукції постачальником та датою отримання продукції покупцем є дата підписання сторонами акту приймання-передачі продукції на умовах, визначених п. 3.6 даного договору.

Разом з цим, як правильно зазначено судом першої інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок покупця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Водночас, наданий позивачем акт приймання-передачі та перевірки працездатності продукції містить істотні недоліки, а саме: не містить відомостей про дату складання. Зокрема, в наданому акті відсутні відомості, що підтверджують дату його складання, а міститься лише дата його підпису з боку директора підприємства позивача, що не можна ототожнювати з датою складання акту, яка взагалі не зазначена.

Крім того, даний акт не містить дати підпису акту директором відповідача, а також представником від замовника ( ОСОБА_1 ) та представником від постачальника ( ОСОБА_2 ).

Отже, враховуючи зазначені недоліки наданого позивачем акту приймання-передачі та перевірки працездатності продукції, даний документ носить суперечливий характер, а тому не є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом здійснення відповідачем поставки саме 26.11.2018

За змістом п. 3.8. договору, акт приймання передачі підписується сторонами на умовах, визначених п. 3.6. договору, яким, зокрема, встановлено, що постачальник здійснює технічне консультування працівників покупця та проводить у присутності фахівців покупця технічні випробувальні роботи по налагоджуванню поставленої продукції, за результатами яких складається Протокол випробувань. Після проведення пусконалагоджувальних робіт сторони впродовж 3 (трьох) днів складають та підписують Акт приймання-передачі продукції (п. 3.7. договору).

В той же час, позивачем до матеріалів справи не надано доказів Протоколу випробувань, трьохденний термін складання та підписання якого обумовлює складання Акту приймання-передачі продукції сторонами.

Більш того, позивачем проведено остаточний розрахунок з відповідачем за поставлену продукцію 14 серпня 2018 року, а п. 2.3.2 договору постачання № 439/ДКБ-17 від 30 листопада 2017 року встановлено, що остаточний розрахунок здійснюється не пізніше 30 календарних днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі продукції, що також підтверджує виконання відповідачем свого зобов`язання щодо поставлення продукції 03 липня 2018 року.

Таким чином, колегія суддів не може прийняти наданий позивачем акт приймання-передачі в якості належного доказу поставки товару відповідачем саме 26.11.2018, оскільки він містить суперечливі дані та не підтверджує дату поставки продукції відповідачем та дату отримання продукції позивачем в розумінні п. 3.6. договору.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже тягар доведення обставин, на які посилається сторона в обґрунтування своїх вимог та заперечень , лежить саме на неї.

Разом з цим, довести зазначені обставини сторона має доказами, наділеними такими обов`язковими ознаками, як: допустимість, относимість, достовірність та достатність.

Так, відповідно до статі 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини справи, які входять до предмету доказування.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України визначене поняття «допустимість доказів», яке полягає в тому, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Як вказано у статті 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивач в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що спірний договір є змішаним, оскільки містить ознаки договору поставки (пункт 1.1.договору) та договору підряду (пункт 3.6 договору), у зв`язку з чим місцевий господарський суд помилково застосував до правовідносин сторін за вказаним договором положення частини 1 статті 664 ЦК України, яка регулює питання щодо моменту, з якого обов`язок продавця за договором купівлі-продажу щодо передачі товару продавцеві вважається виконаним.

Разом з тим, колегія суддів вважає такі твердження позивача необґрунтованими, виходячи з такого.

Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Пунктом 3.6 договору встановлено, що постачальник здійснює технічне консультування працівників покупця та проводить у присутності фахівців покупця технічні випробувальні роботи по налагоджуванню поставленої продукції, за результатами яких складається протокол випробувань.

Зі змісту даного пункту договору вбачається, що він фактично передбачає певний порядок перевірки якості поставленого товару, а також здійснення консультації працівників покупця, що не є здійсненням роботи за завданням замовника. До того ж оплату вказаних дій договір не передбачає.

Отже пункт 3.6 договору не містить ознак договору підряду.

Крім того, позивач не навів обґрунтованих доводів, яким чином наявність в договорі пункту пункт 3.6 виключає застосування положень частини 1 статті 664 ЦК України, якою врегульовано момент, з якого обов`язок продавця за договором купівлі-продажу щодо передачі товару продавцеві вважається виконаним.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Оскільки апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням положень статті 129 ГПК України, здійснені ним судові витрати за апеляційною скаргою відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 129, 270, пунктом 1 частини 1 статті 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 11.06.2019 у справі № 922/984/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 11.09.2019

Головуючий суддя І.В. Тарасова

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.О. Крестьянінов