ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2019 р. Справа№ 910/5260/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Король Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Фуд Юкрейн"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2019

(повний текст рішення складено 18.06.2019)

у справі № 910/5260/19 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Фуд Юкрейн"

до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

про визнання нікчемного правочину недійсним

за участю представників:

від позивача: не з'явились,

від відповідача: Каракоця О.Р.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до АТ КБ "Приватбанк" про визнання недійсним договору фінансового лізингу № 4ТI6041ЛИ від 01.07.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на недотримання сторонами при укладенні вищезазначеного договору вимог законодавства щодо його нотаріального посвідчення, у зв`язку з чим договір є нікчемним та не породжує тих прав і обов`язків, настання яких сторони бажали.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.06.2019 в позові відмовлено повністю з огляду на безпідставність позовних вимог.

Місцевий господарський суд виходив з того, що договір, який укладено між позивачем та відповідачем, не потребує нотаріального посвідчення, тому немає підстав вважати такий договір нікчемним. Аналогічних висновків щодо форми договору лізингу, предметом якого є нерухоме майно висловлено Верховним Судом у постанові від 12.06.2018 у справі № 915/865/17.

Суд, також, не прийняв посилання позивача на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 18.01.2017 у справі № 363/3673/14-ц, оскільки правовідносини, щодо яких Верховним Судом України було висловлено правову позицію, не є аналогічними або подібними.

Не погодившись з рішенням, ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

На переконання скаржника, договір фінансового лізингу є нікчемним, оскільки не було дотримано вимог чинного законодавства щодо його нотаріального посвідчення.

Скаржник, також, вказав на неврахування судом правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18.01.2017 у справі № 363/3673/14-ц.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2019 у справі № 910/5260/19, справу призначено до розгляду на 03.09.2019.

16.08.2019 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому АТ КБ "Приватбанк", наполягаючи на відсутності підстав для визнання договору фінансового лізингу № 4Т16041ЛИ від 01.07.2016 недійсним, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги у справі № 910/5260/19 та залишити в силі законне та обґрунтоване, на переконання відповідача, рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2019.

23.08.2019 до Північного апеляційного господарського суду надійшла відповідь ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" на відзив АТ КБ "Приватбанк" на апеляційну скаргу. Скаржник, посилаючись на правову позицію Верховного Суду України у справі № 363/3673/14-ц наполягав на обґрунтованості апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2019 у справі № 910/5260/19.

23.08.2019 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому АТ КБ "Приватбанк" просить рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2019 залишити в силі, а апеляційну скаргу ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" відхилити з огляду на її безпідставність.

В судове засідання представники скаржника не з'явились, хоч були повідомлені про дату, час і місце судового засідання відповідно до ст. 120 ГПК України.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

За правилами статей 15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України і ст. 2, 4 ГПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним і про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

За змістом статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Колегія суддів також звертає увагу, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

У постанові від 12.06.2018 у справі № 915/865/17 Верховним Судом висловлена правова позиція, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду за наявності відповідного спору.

Проте вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" не заявлялась.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 01.07.2016 між ПАТ КБ "Приватбанк" (лізингодавець) та ТОВ "Транс Фуд Юкрейн" (лізингоодержувач) був укладений договір фінансового лізингу № 4Т16041ЛИ, відповідно до п.1.1 якого лізингодавець передає лізингоодержувачу зазначене у додатку № 1 до договору нерухоме майно, власником якого є банк, а лізингоодержувач приймає майно від банку в платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені цим договором строки, на умовах фінансового лізингу.

За умовами п. 1.2 договору № 4Т16041ЛИ від 01.07.2016 на дату укладання цього договору майна становить 494 238 143 грн.

Згідно із п. 3.1 договору № 4Т16041ЛИ від 01.07.2016 передача банком та прийом лізингоодержувачем майна в лізинг здійснюється згідно з актом прийому-передачі майна - зазначеним у додатку № 3, що є невід`ємною частиною цього договору. З моменту підписання додатку № 3, лізингоодержувач несе повну цивільну відповідальність перед третіми особами за його використання, відшкодовує в повному обсязі шкоду третім особам, заподіяну в результаті експлуатації майна. Ризик невідповідності майна цілям використання цього майна несе лізингоодержувач.

Протягом всього терміну дії цього договору майно є власністю банку (п. 4.1 договору № 4Т16041ЛИ від 01.07.2016).

У п. 4.3 вказано, що майно переходить у власність лізингоодержувача за умови сплати банку всієї суми лізингових платежів, а також всіх інших платежів за цим договором.

Строк дії цього договору з дати підписання по 25.06.2036. У частині не виконаних сторонами зобов`язань договір діє до їх повного виконання. Зазначений строк може бути змінений у випадках дострокового виконання зобов`язань лізингоодержувача за договором, у випадку розірвання договору. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін. Строк дії цього договору обумовлений строком лізингу. Цей договір втрачає свою силу після виконання сторонами своїх зобов`язань по ньому (п.п. 9.1, 9.2 договору № 4Т16041ЛИ від 01.07.2016).

У додатку № 1 до договору № 4Т16041ЛИ від 01.07.2016 сторонами було визначено предмет лізингу, а саме нерухоме майно за наступними реєстраційними номерами: №06, №08, № 08, №08, №08.

Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений (стаття 209 ЦК України).

За змістом статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

У частині 2 статті 806 ЦК України передбачено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Системне тлумачення частини 2 статті 806 ЦК України та параграфу 1 Глави 58 ЦК України свідчить, що у частині 2 статті 806 ЦК України закріплена бланкетна норма, яка відсилає до загальних положень про договір найму (параграф 1 Глави 58 ЦК України).

Відповідно до договору лізингу можуть субсидіарно застосовуватися тільки норми параграфу 1 Глави 58 ЦК України, а не інші параграфи цієї глави. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 у справі № 915/865/17.

До спірного договору не застосовуються будь-які встановлені ЦК України або іншим законом особливості щодо форми його укладання. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою:

1. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом.

2. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

3. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

4. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Жодних домовленостей між сторонами про нотаріальне посвідчення або державну реєстрацію цього договору не існувало, законодавством для сторін спірного договору такі дії не визнано обов'язковими.

Колегія суддів відхиляє, також, доводи скаржника про необхідність застосування до спірних правовідносин правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18.01.2017 у справі № 363/3673/14-ц, та погоджується із висновками місцевого господарського суду, що посилання відповідача на неї є хибними, оскільки правовідносини, щодо яких Верховним Судом України висловлено правову позицію, виникли на підставі договору фінансового лізингу, предметом якого, по-перше, був транспортний засіб (у цій справі - нерухомість), а по-друге, сторонами договору є юридичні особи, тобто правовідносини за спірним договором у справі, що розглядається, не є аналогічними або подібними правовідносинам у справі № 363/3673/14-ц.

Саме така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 № 910/22473/17.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що договір, укладений між позивачем і відповідачем, не потребує нотаріального посвідчення, тому немає підстав вважати такий договір нікчемним.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Фуд Юкрейн" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2019 у справі № 910/5260/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2019 у справі № 910/5260/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/5260/19 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.О. Хрипун

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова