ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

05.09.2019р. Справа №905/1186/19

за позовом: Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м.Київ, Русанівський бульвар, 8, )

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

про стягнення 50550 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Моторне (транспортне) страхове бюро України, м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Військової частини НОМЕР_1 , м.Маріуполь про стягнення коштів в розмірі понесених витрат в сумі 50000 грн, вартості послуг експерта у розмірі 550 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на відшкодування в порядку норм п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ОСОБА_1 шкоди, завданої під час дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 09.02.2016р. з вини ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована. Як вказує позивач, за наведених обставин до Моторного (транспортного) страхового бюро України перейшло право вимоги до винної особи. Виходячи з того, що заподіювач шкоди станом на 09.02.2016р. проходив службу у складі Військової частини НОМЕР_3 (назва якої в результаті реорганізації змінена на Військову частину НОМЕР_1 ), на думку заявника позову, понесені бюро витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача згідно з положеннями ч.1 ст.1172 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 08.07.2019р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/1186/19, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач у відзиві без номеру та дати, який надійшов до господарського суду 01.08.2019р., проти задоволення позовних вимог заперечив з посиланням на те, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення витрат у розмірі 50000 грн, вартості послуг експерта у розмірі 550 грн, понесених бюро. Крім того, відповідач вказував, що останній не є власником військового автомобіля марки «КРАЗ 255», номерний знак НОМЕР_4 , а має право оперативного управління щодо нього. Одночасно, за твердженням Військової частини НОМЕР_1 , в матеріалах справи відсутні докази понесених збитків в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 09.02.2016р.

У відповіді б/н від 14.08.2019р. Моторного (транспортного) страхового бюро України на відзив Військової частини НОМЕР_1 позивач вказував, що останнім заявлено вимоги про стягнення коштів в розмірі понесених витрат в сумі 50000 грн, вартості послуг експерта у розмірі 550 грн протягом строку позовної давності (3 роки), що узгоджується з нормами ч.1 ст.260, ч.1 ст.254, ст.253 Цивільного кодексу України. Крім того, бюро посилалось на приписи ст.38.2.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими передбачено право останнього після сплати страхового відшкодування подати регресний позов, зокрема, до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність; при цьому, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Отже, на думку заявника позову, з огляду на те, що військовий автомобіль марки «КРАЗ 255», номерний знак НОМЕР_4 зареєстрований за відповідачем, а громадянин ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , посилання відповідача викладені у відзиві є безпідставними та необґрунтованими. Крім того, твердження відповідача, щодо відсутності вини ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 09.02.2016р. спростовуються матеріалами справи.

Заперечення на відповідь на відзив, подання яких в силу норм ч.4 ст.161 Господарського процесуального кодексу України є правом, а не обов`язком відповідача, до господарського суду не надходили.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про страхування», зміст якої кореспондується з нормами ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст.1.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дорожньо-транспортною пригодою є подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Виходячи зі змісту постанови Малинського районного суду Житомирської області від 09.03.2016р. у справі №283/377/16-п, ОСОБА_2 09.02.2016р. об 11:00 год., керуючи спеціальним автомобілем марки «КРАЗ255Б1 (АЦ-8.5-255б1)», номерний знак НОМЕР_4 , який входить до стройової групи експлуатації роти матеріального забезпечення, на 342 км автомобільної дороги Харків-Сімферополь в порушення п.п.2.9б Правил дорожнього руху, під час судомного нападу та втрати свідомості не впорався з керуванням, внаслідок чого виїхав на узбіччя зустрічного руху та здійснив зіткнення зі стоячим автомобілем марки «Фіат Добло», державний номерний знак НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_1 ; дані транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Одночасно, у мотивувальній частині зазначеного процесуального документа, суд надав оцінку особистим поясненням ОСОБА_2 , в яких останній, зокрема, зазначив що дорожньо-транспортна пригода, яка сталась 09.02.2016р. відбулась через проблеми зі здоров`ям, а також схемі до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, витягу з наказу командира Військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 20.11.2015р., перевідному епікризу №596 від 09.02.2016р., фото таблиці, письмовим поясненням потерпілого ОСОБА_1 і свідків, та дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу про адміністративні правопорушення.

При цьому, зважаючи на те, що ОСОБА_2 вперше притягувався до адміністративної відповідальності, перебував на службі в АТО, а також те, що дорожньо-транспортна пригода сталась через раптове погіршення здоров`я та не призвело до суспільно-небезпечних наслідків, Малинським районним судом Житомирської області звільнено від адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , передбаченої ст.124 Кодексу про адміністративні правопорушення та закрито провадження з розгляду зазначеної справи.

Таким чином, наявність вини ОСОБА_2 у порушенні 09.02.2016р. вимог Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження двох автомобілів, є доведеною і встановленою постановою Малинського районного суду Житомирської області від 09.03.2016р. у справі №283/377/16-п.

Окремо слід зазначити, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення не є єдиним належним і допустимим доказом вини особи у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди як однієї зі складових цивільного правопорушення і підстави для настання цивільно-правової відповідальності.

Отже, закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення з наведених вище підстав не означає відсутність в діях особи вини для настання цивільно-правової відповідальності, а постанова суду підлягає дослідженню та оцінці судом як доказ у справі відповідно до ст.ст.73, 86 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.39.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно зі ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п.1.7 ст.1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

За приписами п.1.7 ст.1 вказаного нормативно-правового акту України забезпечений транспортний засіб транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Як свідчать матеріли справи, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Fiat Doblo Combі», номерний знак НОМЕР_5 застрахована за полісом №АІ/8372159 від 29.07.2015р. обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, виданим страховою компанією Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», зі строком дії 30.07.2015р. 29.07.2016р.; страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну визначено на рівні 50000 грн (а.с.15).

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п.40.3 ст.40 зазначеного нормативно-правового акту України МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом (Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг п.1.10. ст.1 Закону), для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у ст.41 цього Закону.

Як свідчать матеріали справи, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 під час керування ним військовим автомобілем марки «КРАЗ 255», номерний знак НОМЕР_4 , застрахована не була. Відповідачем вказані відомості в порядку норм ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України, не спростовані.

22.02.2016р. ОСОБА_1 (потерпілій) звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (вх.№5424) (а.с.13).

Відповідно до даних, наявних у звіті №15 від 28.03.2016р., складеному суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 (сертифікат №14858/13 від 08.07.2013р., дійсний до 08.07.2016р.), розмір збитків в результаті пошкодження транспортного засобу «Fiat Doblo Combi», номерний знак НОМЕР_5 , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу комплектуючих, які підлягають заміні становить 77944,30 грн без ПДВ.

За приписами п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру регламентної виплати з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язане у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення регламентної виплати та виплатити її. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи, сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання МТСБУ документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, МТСБУ не може оцінити її загальний розмір, регламентна виплата здійснюється у розмірі шкоди, оціненої МТСБУ.

За змістом п.36.4 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.

Таким чином, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 09.02.2016р., у Моторного (транспортного) страхового бюро України виник обов`язок здійснити регламентну виплату власнику автомобіля «Fiat Doblo Combi», номерний знак НОМЕР_5 , якому завдано збитки не забезпеченим відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортним засобом.

Наказом №5025 від 21.06.2016р. Моторного (транспортного) страхового бюро України відповідно до ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено сплатити отримувачу ОСОБА_1 регламентну виплату у розмірі 50000 грн за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Визначена бюро сума компенсації виплачена потерпілій особі 24.06.2016р., що підтверджується платіжним дорученням №5025рв від 23.06.2016р. на суму 50000 грн, призначення платежу: «страхове відшкодування згідно наказу №5025 від 21.06.2016р. ОСОБА_1 , код НОМЕР_6 , карт. НОМЕР_7 , т.з. НОМЕР_5 ».

Виходячи з представлених суду документів, вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р. (в редакції наказу №1335/5/1159 від 24.07.2009р.), а також наведених у даному рішенні приписів Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд дійшов висновку про те, що страхове відшкодування було виплачене позивачем правомірно.

Як зазначає позивач, відповідач встановлений законом обов`язок по компенсації, перерахованої позивачем регламентної виплати не здійснив, внаслідок чого Моторним (транспортним) страховим бюро України заявлено вимоги, зокрема, про стягнення коштів в розмірі понесених витрат в сумі 50000 грн.

За приписами ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ст.1166 вказаного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Моторне (транспортне) бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 ст.13 цього Закону (п.п.38.2.1 п.38.2 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Під джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до ст.1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Таким чином, з аналізу зазначених правових норм вбачається, що позивач після виплати страхового відшкодування має право звернутись в порядку регресу до володільця транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п.13.1 ст.13 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до листа №116/9/КЦ/4/2474 від 13.05.2019р. Кадрового центру сухопутних військ Збройних сил України Міністерства оборони України, ОСОБА_2 станом на 09.02.2016р. проходив військову службу у Військовій частині польова пошта НОМЕР_3 на посаді водія-заправника автомобільного взводу підрозділу пального та мастильних матеріалів роти матеріального забезпечення; автомобіль «КРАЗ255», номерний знак НОМЕР_4 , станом на 09.02.2016р. був закріплений за Військовою частиною польова пошта НОМЕР_3 , назва якої з 01.07.2017р. змінена на Військову частину НОМЕР_1 .

Тобто, Військова частина НОМЕР_1 є юридичною особою, що здійснює експлуатацію належного їй джерела підвищеної небезпеки (а.с.41, 42).

Водночас, ОСОБА_2 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується витягами з наказів №204 від 23.07.2016р., №99 від 13.06.2015р. командира Військової частини польова пошта НОМЕР_8 (по стройовій частині).

Відтак, Військова частина НОМЕР_1 є особою, що відповідальна за шкоду, заподіяну ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді, що відбулась 09.02.2016р., а до Моторного (транспортного) страхового бюро України як особи, що здійснила регламентну виплату, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що відповідач не представив суду доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь позивача, а також не спростував обґрунтованість заявленої до стягнення суми у розмірі 50000 грн, позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення коштів в розмірі понесених витрат в сумі 50000 грн є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Викладені у відзиві твердження Військової частини НОМЕР_1 , що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду із заявленими вимогами не приймається до уваги судом, з огляду на таке.

Згідно із ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 вказаного Кодексу України встановлений загальний строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність), у три роки.

Відповідно до ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України).

За приписами ч.6 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності за регресними зобов`язаннями починається від дня виконання основного зобов`язання. Тому право Моторного (транспортного) страхового бюро України на подання до суду даного позову про стягнення з винної особи суми виплаченої регламентної виплати (страхового відшкодування), виникло з моменту сплати такого відшкодування, а не з моменту виникнення страхового випадку.

Як вказувалось судом, грошові кошти (регламентна виплата) в сумі 50000 грн були перераховані на користь ОСОБА_1 24.06.2019р. (одержано банком), про що свідчить платіжне доручення №5025рв від 23.06.2016р. (а.с.36).

Тобто, враховуючи наведені вище приписи чинного законодавства України, позовна давність за вимогами про відшкодування грошових коштів сплила 23.06.2019р.

За змістом ч.7 ст.116 Господарського процесуального кодексу України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали здані на пошту.

Виходячи з того, що позовна заява б/н від 22.06.2019р. направлена до суду 22.06.2019р. (про що свідчить поштовий штемпель та номер поштового відправлення на конверті Моторного (транспортного) страхового бюро України), судом встановлено, що вимога про стягнення 50000 грн витрат на виплату страхового відшкодування заявлена позивачем в межах встановленого ст.257 Цивільного кодексу України трирічного строку загальної позовної давності.

Заявлені Моторним (транспортним) страховим бюро України вимоги про стягнення вартості послуг експерта у розмірі 550 грн підлягають залишенню судом без задоволення, враховуючи наступне.

Як вказувалось, в силу приписів п.40.3. ст.40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом (Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг п.1.10. ст.1 Закону), для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у ст.41 цього Закону.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами.

Статтею 91 вказаного Кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

В силу приписів ст.ст.77, 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.4 ст.74 цього кодексу суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За висновками суду, в даному випадку належними та допустимими доказами в розумінні норм ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України понесення витрат на оплату послуг експерта є первинний документ, який фіксує факт проведення господарської операції (акт надання відповідних послуг), а також платіжний документ про перерахування грошової суми на користь експерта в рахунок оплати за надані послуги (платіжні доручення, банківські виписки тощо).

Проте, вказаних доказів заявником позову, як особою, що повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, до матеріалів справи не представлено.

За таких обставин, виходячи з того, що позивачем у відповідності до положень ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту понесення витрат на послуги експерта у заявленому розмірі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України до Військової частини НОМЕР_1 в частині стягнення вартості послуг експерта у розмірі 550 грн.

З огляду на висновки суду про відмову у задоволенні вимог щодо стягнення вартості послуг експерта у розмірі 550 грн, твердження відповідача про наявність підстав для застосування позовної давності у цій частині не приймаються судом до уваги.

Всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та такі, що не впливають на висновки суду щодо розгляду справи по суті.

Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1921 грн підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м.Київ, Русанівський бульвар, 8, ) витрати, понесені на виплату страхового відшкодування в сумі 50000 грн, а також судовий збір у розмірі 1900,10 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 05.09.2019р.

Повний текст рішення складено та підписано 10.09.2019р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Паляниця