ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/211/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Разюк Г.П., Аленіна О.Ю.

секретар судового засідання: Клименко О.В.

за участю представників учасників справи:

від Одеської міської ради, м. Одеса - Асташенкова О.І. за довіреністю від 28.12.2018 року №307/вих-мр;

від Товариства з обмеженою відповідальністю "РУТА НОВА-К", м. Кілія Кілійського району Одеської області - Фатєєва Я.А. за довіреністю від 19.02.2018 року № 51;

від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради , м. Одеса - Токар А.С. за довіреністю від 11.12.2018 року № 01-36/50;

від Державної виконавчої служби - не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради, м. Одеса

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.06.2019 року про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця (вх.№2-2842/19), суддя Демешин О.А., м.Одеса, повний текст ухвали складено 01.07.2019 року

у справі № 916/211/18

за позовом Одеської міської ради, м. Одеса

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "РУТА НОВА-К", м. Кілія Кілійського району Одеської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Департаменту комунальної власності Одеської міської ради , м. Одеса

про стягнення заборгованості за договором оренди земельної ділянки на суму 75143 грн. 25 коп. з підстав неналежного виконання Договору від 23.08.2011 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст скарги та ухвали суду першої інстанції.

15.06.2019 року Одеська міська рада, м. Одеса звернулась до Господарського суду Одеської області із скаргою, в порядку ст. 340 Господарського процесуального кодексу України, на дії державного виконавця (вх. № 2-2842/19), в якій просила суд визнати дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєва Віталія Олександровича при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.05.2019 року ВП №59209038 неправомірними; постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєва Віталія Олександровича про відкриття виконавчого провадження від 28.05.2019 року ВП № 59209038 - скасувати; зобов`язати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєва Віталія Олександровича наказ господарського суду Одеської області від 03.04.2018 року у справі № 916/211/18 повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "РУТА НОВА-К" без прийняття до виконання.

В обґрунтування скарги Одеська міська рада посилається на те, що відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. З чого скаржник робить висновок, що безспірне списання коштів за рішенням судів здійснюється з рахунків боржника у межах відкритих асигнувань, а у разі їх відсутності територіальний орган Казначейства надсилає боржнику вимогу, якою зобов`язує здійснити дії, спрямовані на виконання рішення суду і пошук відкритих асигнувань. У такому випадку орган Казначейства може заборонити боржнику здійснювати інші видатки, окрім захищених статей, передбачених Бюджетним кодексом України. Проте, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області, в порушення вищевказаної норми чинного законодавства, було відкрито виконавче провадження.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.06.2019 року у справі №916/211/18 у задоволенні скарги Одеської міської ради, м. Одеса на дії державного виконавця (вх.№2-2842/19) відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що нормами чинного законодавства передбачено порядок стягнення коштів органами Казначейства з державних органів та органів місцевого самоврядуванні за рішенням суду в Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, лише у випадках, коли такий орган обслуговується в органах державного казначейства та має там свої рахунки, оскільки рахунки Одеської міської ради, м. Одеса, з яких можливо було б здійснити безспірне списання в управлінні Казначейства або будь-якому іншому територіальному органі Казначейства відсутні, виконавчий документ не підлягає виконанню органами Казначейства України та відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень підлягає виконанню відділом, в зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що державний виконавець правомірно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення коштів з Одеської міської ради та зазначив про стягнення виконавчого збору, у відповідності до вимог статті 27 Закону України "Про виконавче провадження".

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Одеська міська рада, м. Одеса з ухвалою суду першої інстанції не погодилась, тому звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.06.2019 року у справі № 916/211/18 за скаргою Одеської міської ради, м. Одеса на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєва Віталія Олександровича скасувати повністю; прийняти нове рішення, яким скаргу Одеської міської ради, м. Одеса задовольнити в повному обсязі; визнати дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєва Віталія Олександровича при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.05.2019 року ВП № 59209038 неправомірними; постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєва Віталія Олександровича про відкриття виконавчого провадження від 28.05.2019 року ВП № 59209038 - скасувати; зобов`язати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєва Віталія Олександровича наказ господарського суду Одеської області від 01.02.2018 року у справі № 916/211/18 повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "РУТА НОВА-К" без прийняття до виконання.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права і неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

При цьому, відповідно до п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Таким чином, на думку скаржника, безспірне списання коштів за рішенням судів здійснюється з рахунків боржника у межах відкритих асигнувань, а у разі їх відсутності територіальний орган Казначейства надсилає боржнику вимогу, якою зобов`язує здійснити дії спрямовані на виконання рішення суду і пошук відкритих асигнувань. У такому випадку орган Казначейства може заборонити боржнику здійснювати інші видатки, окрім захищених статей, передбачених Бюджетним кодексом України.

При цьому, згідно з п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Натомість, як зазначає Одеська міська рада, м. Одеса, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області було неправомірно відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення на підставі наказу господарського суду Одеської області від 01.02.2019 року у справі № 916/211/18 стосовно стягнення з Одеської міської ради витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3 200 грн.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.08.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради, м. Одеса на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.06.2019 року про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця (вх.№2-2842/19) у справі № 916/211/18, справу призначено до судового розгляду.

Учасники справи своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзив на апеляційну скаргу не надали, що згідно з ч. 3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

В судовому засіданні представник позивача підтримав свої доводи та заперечення щодо апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово. Представник третьої особи підтримав доводи та мотиви. викладені в апеляційній скарзі Одеської міської ради, апеляційну скаргу просив задовольнити, ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.06.2019 року про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця (вх.№2-2844/19) у справі № 916/211/18 скасувати. Представник відповідача усно заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу просив залишити без змін. Представник Державної виконавчої служби в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення ухвали суду.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасників справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Державної виконавчої служби.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Одеської міської ради, м. Одеса не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 27.06.2019 року про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця (вх.№2-2842/19) у справі № 916/211/18 є правомірною, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

07.02.2018 року Одеська міська рада, м. Одеса звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "РУТА НОВА-К", м. Кілія Кілійського району Одеської області стягнення заборгованості за договором оренди земельної ділянки на суму 75143 грн. 25 коп., з яких: 66438 грн. 45 коп. - заборгованість; 3% річних - 671 грн. 06 коп.; 2859 грн. 27 коп. - інфляційні втрати; 5174 грн. 47 коп. - пеня, з підстав неналежного виконання Договору від 23.08.2011 року.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.03.2018 року по справі №916/211/18 в задоволенні позову відмовлено, стягнуто з Одеської міської ради, м. Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РУТА НОВА-К", м. Кілія Кілійського району Одеської області 3200 грн. судових витрат.

03.04.2018 року Господарським судом Одеської області у справі № 916/211/18 було видано відповідні накази.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.01.2019 року рішення Господарського суду Одеської області від 13.03.2018 року по справі №916/211/18 залишено без змін, стягнуто з Одеської міської ради, м. Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РУТА НОВА-К", м. Кілія Кілійського району Одеської області 3200 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесених при апеляційному перегляді справи.

01.02.2019 року Господарським судом Одеської області у справі № 916/211/19 видано відповідний наказ.

28.05.2019 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєвим Віталієм Олександровичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 59209038 з виконання наказу Господарського суду Одеської області від 03.04.2018 року № 916/211/18.

Листом від 28.05.2019 року № ОРІ2928 Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області вищезазначену постанову було направлено на адресу Одеської міської ради, м. Одеса. 04.06.2019 року вищезазначений лист було отримано Одеської міською радою, м. Одеса, що підтверджується відміткою на штемпелі реєстрації вхідної кореспонденції Юридичного департаменту Одеської міської ради № 4975.

15.06.2019 року Одеська міська рада, м. Одеса звернулась до Господарського суду Одеської області із відповідною скаргою, в порядку ст. 340 Господарського процесуального кодексу України, на дії державного виконавця (вх. № 2-2842/19).

26.06.2019 року від Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області до Господарського суду Одеської області надійшли пояснення на скаргу, в яких Головне територіальне управління юстиції в Одеській області просило суд у задоволенні скарги Одеської міської ради на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області відмовити в повному обсязі.

В поясненнях Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області зазначає, що державним виконавцем було зроблено запит до Державної фіскальної служби України з проханням повідомити про номери відкритих рахунків, що відкриті боржником, у відповідь на який Державною фіскальною службою України було повідомлено, що інформація про номери рахунків, відкритих у банківських та інших фінансових установах України до Державної податкової служби України від відповідних фінансових установ не надходила, тобто у боржника - Одеської міської ради відсутні відкриті рахунки у органах казначейства або інших банківських установах.

Також, з матеріалів доданих до вищезазначених пояснень, вбачається, що стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю "РУТА НОВА-К" 05.02.2019 року звернувся до Управління Державної казначейської служби України в Одеській області з заявою щодо виконання наказу Господарського суду Одеської області від 03.04.2018 року №916/211/18 про стягнення з Одеської міської ради на користь останнього 3 200 грн. судових витрат, за результатами розгляду якої Управління Державної казначейської служби України в Одеській області, керуючись пп.3 п. 9 Порядку повернула вищезазначений наказ стягувачу без виконання (лист Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області від 06.02.2019 року № 13-22/70-500, т. 2, а.с. 87-88).

В зазначеному листі Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області повідомляє, що Одеська міська рада () не значиться в мережі установ та організацій, що отримують фінансування з державного та місцевих бюджетів. Рахунки цієї установи, з яких можливо було здійснити безспірне списання в управлінні Казначейства або будь-якому іншому територіальному органі Казначейства відсутні.

Аналогічні відомості містяться в листі Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (т. 2, а.с. 89-90).

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява N 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Стаття 55 Конституції України вказує, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 зазначеного Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Державний виконавець, як працівник державної виконавчої служби відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно до ч. 1, 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Положеннями ст. 343 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2)обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно із ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» врегульовано Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно Бюджетного Кодексу в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України і управління наявними коштами Державного бюджету України. Зокрема, безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейства України.

Пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного Кодексу України передбачено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання.

Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення врегульовано Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011року № 845.

Згідно із п. 2 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Пунктом 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до п. 6 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв`язку, якщо зазначений рахунок відсутній; оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Згідно з п. 9 Порядку Орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли, зокрема, боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Оскільки, як встановлено судом першої інстанції, та перевірено колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, Одеська міська рада не має відкритих рахунків в органах Казначейства, тому вона не є боржником у розумінні п. 2 вищевказаного Порядку.

З огляду на викладене, судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що, зважаючи на зміст виконавчого документа та статус Одеської міської ради, яка не є боржником у розумінні п. 2 Порядку, характеру стягнення за виконавчим документом, яке не є безспірним списанням коштів державного бюджету чи місцевого бюджету, вищезазначений судовий наказ підлягає виконанню не органами Казначейства, а у примусовому порядку, передбаченому Законом.

Зміст зазначеного у судовому наказі стягнення з Одеської міської ради не є тотожним стягненню з місцевого бюджету ради, про що йдеться у частині другій статті Закону.

Таким чином, оскаржувана постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєва Віталія Олександровича про відкриття виконавчого провадження від 28.05.2019 року ВП № №59209038 відповідає ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 01.08.2019 року у справі № 727/8203/17.

Відповідно до ч. 3 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи, що у даній справі неправомірних дій державного виконавця судами не встановлено, оскаржена ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги є законною та обґрунтованою, а доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі є такими, що спростовуються наявними матеріалами справи та висновками суду.

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, вважає апеляційну скаргу Одеської міської ради, м. Одеса необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 27.06.2019 року про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця (вх.№2-2842/19) у справі № 916/211/18 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради, м. Одеса на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.06.2019 року про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця (вх.№2-2842/19) у справі № 916/211/18 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.06.2019 року про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця (вх.№2-2842/19) у справі № 916/211/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодекс України.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 02.09.2019 року.

Повний текст постанови складено 04 вересня 2019 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Г.П. Разюк
О.Ю Аленін