ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2019 р. Справа№ 910/12694/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 03.09.2019,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчукгаз-постачання»

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 (повний текст складено 20.12.2018)

у справі №910/12694/18 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчукгаз-постачання»

до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу природного газу

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кременчукгаз-постачання» звернулося до суду з позовною заявою (із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 22.10.2018) до відповідача - Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання частково недійсним пункту 6.1. Договору №17-224-Н купівлі-продажу природного газу від 10.04.2017, а саме:

- в частині абзацу третього пункту 6.1 Договору: «...і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. У разі, якщо продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк.»

- в частині абзацу четвертого пункту 6.1 Договору: «Вартість фактично переданого природного газу, яка підлягає сплаті за процедурою, передбаченою Порядком, визначається на підставі актів звіряння розрахунків (в тому числі коригуючих актів) за відповідний місяць, підписаних покупцем та розпорядником коштів місцевого бюджету, оригінали яких надаються покупцем продавцеві до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу.»;

- в частині абзацу шостого пункту 6.1 Договору: «Покупець зберігає за собою право надати акт звіряння розрахунків до закінчення 90 (дев`яностого) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем в якому була здійснена купівля-продаж природного газу. При цьому, у випадку, якщо покупець надасть продавцеві акт звіряння пізніше 25 числа (включено) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу але до закінчення 90 днів, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, то розрахунок за придбаний покупцем газу, в частині суми зазначеної в такому акті звіряння, буде здійснюватися в порядку, передбаченому абзацом третім цього пункту але з такими особливостями. З дати надання продавцеві покупцем зазначеного вище акту звіряння, припиняється нарахування неустойки, 3 % річних, а також інфляційних збитків на суму, зазначену в такому акті звіряння, на період з дати надання акту звіряння продавцеві і до закінчення 90 днів, що відраховуюся з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. Остаточний розрахунок за придбаний покупцем природний газ в частині, що підлягає оплаті за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. N 20 (Офіційний вісник України, 2005 р. N 2, ст. 88), має бути здійснений до закінчення 90 (дев`яностого) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем в якому була здійснена купівля-продаж природного газу, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк.»;

- в частині абзацу сьомого пункту 6.1 Договору: «Покупець може ініціювати проведення розрахунку за придбаний природний газ за процедурою, передбаченою Порядком, і після спливу 90-денного строку, передбаченого абзацом третім цього пункту.»;

- в частині абзацу восьмого пункту 6.1 Договору: «Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень відповідно до Порядку не змінює строків та умов розрахунків за цим договором».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що пункт 6.1. Договору у вказаних частинах суперечить встановленому законодавством порядку розрахунків між постачальником природного газу для населення та власником ресурсу природного газу, оскільки суперечить постанові Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій», наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України «Про затвердження Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію» №493/688 від 03.08.2015, з огляду на те, що встановлені цим пунктом умови проведення розрахунків між сторонами є такими, що заздалегідь виключають можливість сторін впливати на їх виконання.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №910/12694/18 у позові відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що спірні абзаци пункту 6.1. Договору викладені з урахуванням Примірного договору, при цьому, керуючись частиною четвертою статті 179 Цивільного кодексу України, сторони доповнили його зміст, у зв`язку з чим, враховуючи свободу договору як одну із загальних засад законодавства, позивач, підписуючи Договір, підтвердив обізнаність з його умовами та наявність волі на його укладення саме в такій редакції. Також позивач вчинив дії щодо схвалення Договору, прийнявши поставлений відповідачем природний газ та підписавши акти приймання-передачі. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про те, що позивач не довів, яким саме нормам чинного законодавства цей Договір суперечить, враховуючи, що спірне положення викладено на підставі примірного договору та доповнено його зміст.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кременчукгаз-постачання» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №910/12694/18 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до наступного:

- посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на те, що із пункту 6.1. Договору не вбачається його невідповідність постанові Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій» та наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України «Про затвердження Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію» №493/688 від 03.08.2015, оскільки останні не містять заборони щодо визначення сторонами договору строків проведення розрахунку за поставлений природний газ, є необґрунтованими з точки зору засад правового регулювання суспільних відносин з огляду на віднесення вказаних нормативних актів до різних галузей законодавства. Постанова КМУ №20 та Наказ від 03.08.2015 №493/688 регулюють правовідносини у галузі бюджетного законодавства шляхом встановлення імперативних приписів щодо порядку використання бюджетних коштів, а Примірний договір купівлі-продажу природного газу, затверджений постановою КМУ №444 від 13.07.2016 із змінами - цивільні відносини у галузі діяльності окремих сфер промисловості, а саме договірні господарські відносини суб`єктів ринків природного газу в процесі реалізації ними спеціальних обов`язків, покладених державою. Тому постанова КМУ №20 та Наказ №493/688 від 03.08.2015 за об`єктивно не можуть містити заборони щодо визначення сторонами договору на постачання природного газу строків проведення розрахунку за поставлений природний газ;

- у даному випадку укладення договору не базується на вільному волевиявленні сторін;

- пункт 6.1. Договору всупереч нормативним приписам дає учасникам договору, як позивачу, так і відповідачу, права та покладає на них обов`язки, які не передбачені законодавством, що суперечить нормам діючих нормативних актів, а саме статті 11 Закону України «Про ринок природного газу», на підставі якого були прийняті постанови КМУ №187 «Про затвердженням Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» від 22.03.2017, №792 «Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ» від 30.09.2015 та постанова НКРЕКП №2516 від 30.09.2015. Так, законодавством передбачено, що кошти з рахунку позивача зі спеціальним режимом використання списуються за нормативами перерахування коштів та розподіляються відповідно до алгоритму, а пункт 6.1. Договору безпідставно встановив строки, які не повинні бути встановлені, та які не можуть виконуватись сторонами.

- пункт 6.1. Договору суперечить Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженому постановою КМУ від 11.01.2005 №20.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відповідач письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, водночас, у судових засіданнях наголошував, що позивачем було вчинено дії по схваленню Договору та останнім не доведено невідповідності оспорюваного пункту Договору положенням чинного законодавства.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчукгаз-постачання» у справі №910/12694/18 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Іоннікової І.А.

У процесі здійснення підготовчих дій відповідно до статті 267 Господарського процесуального кодексу України 28.01.2019 суддя Північного апеляційного господарського суду Іоннікова І.А. заявила самовідвід у справі №910/12694/18.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 (головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Іоннікова І.А.) заяву судді Північного апеляційного господарського суду Іоннікової І.А. про самовідвід від розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчукгаз-постачання» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №910/12694/18 задоволено. Матеріали справи №910/12694/18 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2019 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчукгаз-постачання» у справі №910/12694/18 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Скрипки І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчукгаз-постачання» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №910/12694/18 та розгляд апеляційної скарги призначено на 05.03.2019.

У судове засідання 05.03.2019 з`явились представники сторін.

Представник позивача у судовому засіданні 05.03.2019 подав клопотання про зупинення апеляційного провадження у справі №910/12694/18 до набрання законної сили рішенням у справі №826/9959/18 за позовом ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною та скасування постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 року №853.

Вказане клопотання мотивоване тим, що зміст спірного пункту 6.1. Договору повністю відповідає змісту порядку розрахунків, визначеному в примірному договорі купівлі-продажу природного газу між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та постачальниками природного газу із спеціальними обов`язками, який є предметом оскарження в Окружному адміністративному суді міста Києва (справа №826/9959/18). Таким чином, на думку позивача, справи є взаємнопов`язані і вирішення по суті справи №910/12694/18 неможливе без рішення суду у справі №826/9959/18.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2019 судом оголошено перерву у судовому засіданні до 07.03.2019.

07.03.2019 від відповідача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надішли заперечення на клопотання позивача про зупинення провадження у справі, у яких він зазначив, що зібрані у даній справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом даного судового спору, у зв`язку з чим відсутні підстави для зупинення провадження у справі. Також, відповідач наголосив, що Північним апеляційним господарським судом неодноразово розглядалися справи, в яких у задоволенні аналогічних клопотань було відмовлено та відмовлено у позові повністю з аналогічним предметом спору (справи №№910/5906/18, 910/12385/18, 910/10721/18, 910/9094/18).

07.03.2019 від позивача через електронну пошту на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення до заяви про зупинення апеляційного провадження, у яких позивач звернув увагу суду на практику Північного апеляційного господарського суду щодо перегляду ухвал місцевого господарського суду про зупинення провадження у справах з аналогічних спорів до вирішення адміністративної справи №826/9959/18 (справи №№910/12340/18, 910/12909/18, 910/1097/18, 910/10618/18, 910/6542/18, 910/5633/18).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.03.2019 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчукгаз-постачання» про зупинення провадження у справі, апеляційне провадження у справі №910/12694/18 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №826/9959/18, зобов`язано сторін повідомити Північний апеляційний господарський суд про усунення обставин, які зумовили зупинення у справі №910/12694/18.

Відповідач, не погоджуючись із прийнятою ухвалою, подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 07.03.2019 у даній справі.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019 у даній справі касаційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено, скасовано ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 07.03.2019 у справі №910/12694/18. Справу №910/12694/18 передано до Північного апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

Скасовуючи ухвалу суду апеляційної інстанції про зупинення провадження у справі, касаційний господарський суд наголосив, що зупиняючи провадження у цій справі з наведених в ухвалі мотивів суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що постанова Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 №853, яка є предметом оскарження за адміністративним позовом у справі № 826/9959/18, була чинною на час виникнення спірних правовідносин, зокрема укладення Договору та прийняття місцевим господарським судом рішення у цій справі; апеляційний перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 з урахуванням обставин, встановлених у справі №826/9959/18, фактично призвів би до перегляду справи по суті, виходячи з інших фактичних та правових підстав, що є недопустимим на стадії апеляційного провадження відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України. Отже сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення у іншій справі, оскільки незалежно від результату розгляду адміністративної справи, апеляційний господарський суд має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті цієї справи.

26.06.2019 матеріали справи №910/12694/18 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2019 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчукгаз-постачання» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №910/12694/18 призначено на 03.09.2019.

У судовому засіданні 03.09.2019 судом було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання, призначене на 03.09.2019, з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати, позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

10.04.2017 між відповідачем, як продавцем, та позивачем, як покупцем, було укладено Договір №17-224-Н купівлі-продажу природного газу (далі - Договір), за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2017 році природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах Договору.

Відповідно до пункту 1.2. Договору природний газ, що передається за цим Договором, використовується покупцем виключно для постачання побутовим споживачам.

Пунктом 6.1. Договору визначено наступне:

Оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 (Офіційний вісник України, 2005 р., № 2, ст. 88) і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. У разі, якщо продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк.

Вартість фактично переданого природного газу, яка підлягає сплаті грошовими коштами за процедурою, передбаченою абзацом третім цього пункту, визначається на підставі актів звіряння розрахунків (в тому числі, коригуючих актів) за відповідний місяць, підписаних покупцем та розпорядником коштів місцевого бюджету, оригінали яких надаються покупцем продавцеві до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу.

У разі не надання покупцем продавцеві до 25 числа (включно) передбачених в абзаці четвертому цього пункту актів звіряння розрахунків за відповідний місяць, остаточний розрахунок за весь фактично переданий у відповідному місяці купівлі-продажу природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Покупець зберігає за собою право надати акт звіряння розрахунків, передбачений в абзаці четвертому цього пункту до закінчення 90 (дев`яностого) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем в якому була здійснена купівля-продаж природного газу. При цьому, у випадку, якщо покупець надасть продавцеві, передбачений абзацом четвертим цього пункту, акт звіряння пізніше 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу але до закінчення 90 днів, що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, то розрахунок за придбаний покупцем газ, в частині суми зазначеної в такому акті звіряння, буде здійснюватись в порядку, передбаченому абзацом третім цього пункту але з такими особливостями. З дати надання продавцеві покупцем зазначеного вище акту звіряння, припиняється нарахування продавцем неустойки, 3% річних а також інфляційних збитків на суму, зазначену в такому акті звіряння, на період з дати надання акту звіряння продавцеві і до закінчення 90 днів що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. Остаточний розрахунок за придбаний покупцем природний газ в частині, що підлягає оплаті за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 (Офіційний вісник України, 2005 р., № 2, ст. 88), має бути здійснений до закінчення 90 (дев`яностого) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем в якому була здійснена купівля-продаж природного газу, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів перевищують цей 5 денний строк.

Покупець може ініціювати проведення розрахунку за придбаний газ за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. №20 і після спливу 90 денного строку, передбаченого абзацом 3 цього пункту.

Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. №20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк.

Згідно з пунктом 6.2 Договору оплата за природний газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП.

Згідно з пунктом 11.1. Договору цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за їх наявності), поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 квітня 2017 року, і діє в частині продажу природного газу до 30 вересня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На думку позивача, абзаци 3, 4, 6, 7, 8 пункту 6.1. Договору не відповідають нормам діючого законодавства, у зв`язку з чим мають бути визнані судом недійсними.

В обґрунтування вказаного позивач наголошує, що відносини з відшкодування місцевими бюджетами надавачам послуг вартості спожитого пільговиками та субсидіантами природного газу за рахунок субвенцій із державного бюджету, які в подальшому мають бути перераховані ТОВ «Кременчукгаз-постачання» на рахунок ПАТ «НАК «Нафтогаз України» відповідно до установленого Порядку постановою КМУ №20 регулюються бюджетним законодавством, є для ТОВ «Кременчукгаз-постачання» непередбачуваними та такими, на які позивач не впливає. Тому позивач наголошує, що визначені пунктом 6.1. договору умови проведення розрахунків між позивачем та відповідачем є такими, що заздалегідь виключають можливість сторін впливати на їх виконання. Пунктом 6.1. договору фактично встановлено строк та порядк виконання зобов`язання, яке здійснюється із державного бюджету України та регулюється відповідними нормативно-правовими актами, що є неправомірним.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положення частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Відповідно до частини 1 статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Узагальнені твердження скаржника зводяться до того, що положення абз. 3, 4, 6, 7, 8 пункту 6.1. Договору купівлі-продажу природного газу №17-204-Н від 12.04.2017 суперечать Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20, Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженому Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Міністерства фінансів України №493/688 від 03.08.2015 та Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженому постановою Кабінету міністрів України №256 від 04.03.2002.

Щодо зазначених доводів скаржника колегія суддів зазначає наступне.

За змістом частини 4 статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст.

Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори (частина 2 статті 179 Господарського кодексу України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 №444 «Про затвердження Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов`язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій» затверджено форму примірного договору, в яку в подальшому були внесені зміни постановами Кабінету Міністрів України від 22.09.2016 №655, від 26.10.2016 №853 та від 11.01.2018 №25.

Зокрема, пункт 20 Примірного договору передбачає, що оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу. Остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 (Офіційний вісник України, 2005 р., № 2, ст. 88) і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. У разі, якщо продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк. Вартість фактично переданого природного газу, яка підлягає сплаті грошовими коштами за процедурою, передбаченою абзацом третім цього пункту, визначається на підставі актів звіряння розрахунків (в тому числі, коригуючих актів) за відповідний місяць, підписаних покупцем та розпорядником коштів місцевого бюджету, оригінали яких надаються покупцем продавцеві до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. У разі не надання покупцем продавцеві до 25 числа (включно) передбачених в абзаці четвертому цього пункту актів звіряння розрахунків за відповідний місяць, остаточний розрахунок за весь фактично переданий у відповідному місяці купівлі-продажу природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу. Покупець зберігає за собою право надати акт звіряння розрахунків, передбачений в абзаці четвертому цього пункту до закінчення 90 (дев`яностого) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем в якому була здійснена купівля-продаж природного газу. При цьому, у випадку, якщо покупець надасть продавцеві, передбачений абзацом четвертим цього пункту, акт звіряння пізніше 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу але до закінчення 90 днів, що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, то розрахунок за придбаний покупцем газ, в частині суми зазначеної в такому акті звіряння, буде здійснюватись в порядку, передбаченому абзацом третім цього пункту але з такими особливостями. З дати надання продавцеві покупцем зазначеного вище акту звіряння, припиняється нарахування продавцем неустойки, 3% річних а також інфляційних збитків на суму, зазначену в такому акті звіряння, на період з дати надання акту звіряння продавцеві і до закінчення 90 днів що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. Покупець може ініціювати проведення розрахунку за придбаний газ за процедурою передбаченою Порядком і після спливу 90 денного строку, передбаченого абзацом 3 цього пункту. Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень відповідно до Порядку не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Отже, з наведеного пункту Примірного договору вбачається, що пункт 6.1. Договору викладений з його урахуванням, при цьому, керуючись частини 4 статті 179 Господарського кодексу України, сторони доповнили його зміст.

При цьому, під час розгляду справи сторонами було підтверджено та не оспорено те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Кременчукгаз-постачання» було здійснено певні дії по схваленню даного правочину, а саме прийнято поставлений відповідачем природний газ згідно актів приймання-передачі природного газу від 30.04.2017 на суму 50 879 0089,92 грн., від 31.05.2017 на суму 18 988 061,47 грн., від 30.06.2017 на суму 13 940 775,12 грн., від 31.07.2017 на суму 13 630 259,38 грн., від 31.08.2017 на суму 12 190 969,09 грн., від 30.09.2017 на суму 12 650 818,24 грн. (том 1, а.с. 70-75) та здійснено певні оплати за договором, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями банківських виписок (том 1, а.с. 104-298).

Тобто позивачем здійснено ряд дій, які свідчать про схвалення спірного Договору, а відповідно і прийняття на себе зобов`язання щодо порядку та умов проведення розрахунків та відповідальність за невиконання або неналежне виконання цих умов Договору.

Викладене свідчить, що оспорюваний договір, в тому числі і в спірній частині, був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, воля обох сторін договору відповідала зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи договір, знали про наслідки його укладення та бажали настання таких правових наслідків, що виключає можливість вважати договір в цій частині таким, що не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зазначеним у частині 5 статті 203 Цивільного кодексу України.

При цьому, суд відхиляє доводи скаржника про те, що абзаци 3, 4, 6-8 пункту 6.1 Договору купівлі-продажу природного газу суперечать Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженому постановою КМУ від 11 січня 2005 року №20, Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженому Наказом Міненерговугілля та Мінфіну №493/688 від 03.08.2015 року та Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженому постановою КМУ №256 від 04.03.2002, оскільки позивачем належним чином не обґрунтовано і не доведено в чому саме полягає така суперечливість.

Із системного аналізу наведених позивачем нормативних актів вбачається, що жодна з норм вказаних нормативних актів, які регулюють алгоритм розрахунків, не обмежує права сторін на укладення договорів купівлі-продажу природного газу з доповненням на власний розсуд їх змісту, зокрема, в частині встановлення остаточних строків розрахунку і врегулювання відповідальності сторін за неналежне виконання умов Договору купівлі-продажу природного газу і встановлення остаточного строку розрахунків жодним чином не змінює алгоритм розрахунків, який затверджений державними органами.

Враховуючи викладене, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено належними та обґрунтованими доказами недійсність оспорюваних умов Договору купівлі-продажу природного газу від №17-224-Н від 10.04.2017 в частині визнання недійсними положень абз. 3, 4, 6, 7, 8 пункту 6.1. Договору.

Судом, при цьому, у відповідності до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховані висновки, викладені, зокрема, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.08.2019 у справі №910/10721/18, від 16.07.2019 у справі №910/9094/18, від 16.07.2019 у справі №910/5906/18, постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 31.05.2019 у справі №924/296/18.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

За таких обставин решту аргументів скаржника, окрім викладених у мотивувальній частині постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Доводи апеляційної скарги позивача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчукгаз-постачання» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчукгаз-постачання» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №910/12694/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №910/12694/18 залишити без змін.

Матеріали справи №910/12694/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 12.09.2019.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка