УХВАЛА

м. Київ

10.09.2019Справа № 910/9213/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Акціонерного товариства "Полтаваобленерго"

до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про стягнення 20 573 142,49 грн.

Представники сторін:

від позивача: Бакланов Д.В.

від відповідача: Бернацька О.В.

від позивача: Колосовський Ю.О .

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Полтаваобленерго" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення 20 573 142,49 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Східного апеляційного господарського суду від 15.04.2019 по справі № 917/494/15 визнано таким, що не підлягає виконанню наказ у справі № 917/497/15 в частині стягнення 20 573 142,49 грн. Оскільки на момент визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, стягнення за ним уже відбулося, позивач просить стягнути з відповідача 20 573 142,49 грн. на підставі ст. 1212 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом семи днів з дня вручення даної ухвали.

25.07.2019 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Увалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/9213/19, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 20.08.2019.

20.08.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач зазначає, що оскільки між сторонами було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 294-ПР від 18.02.2014, а кошти, які просить стягнути позивач, отримані відповідачем на виконання рішення Господарського суду Полтавської області у справі № 917/494/15, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не можуть бути витребувані відповідно до ст. 1212 ЦК України. Крім того, відповідач не погоджується із існуванням порушеного права позивача, яке підлягає захисту, та наявності підстав для здійснення судового захисту шляхом стягнення з відповідача 20 573 142,49 грн. в порядку ст. 1212 ЦК України, оскільки на момент звернення позивача з позовом до суду позивач не використав процесуальну можливість повернення стягнутих коштів, передбачену ст. 328 ГПК України.

20.08.2019 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 10.09.2019.

29.08.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що стягнення з відповідача на користь позивача коштів в сумі 20 573 142,49 грн. повністю підпадає під дію ст. 1212 ЦК України. Крім того, позивач зазначив, що не має жодних правових підстав для звернення до суду із заявою про поворот виконання рішення по справі № 917/494/15.

05.09.2019 від позивача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

У підготовче засідання 10.09.2019 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 10.09.2019 суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про закриття провадження у справі, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у провадженні Господарського суду Полтавської області перебувала справа № 917/494/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про стягнення грошових коштів у розмірі 275 669 433,89 грн.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 01.03.2016 у справі № 917/494/15 позов задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 108 615 673,09 грн. боргу, 47 496 681,47 грн. пені, 10 817 412,23 грн. 3% річних, 135 849 244,17 грн. інфляційних нарахувань, 73080,00 грн. судового збору.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.06.2016 рішення господарського суду Полтавської області від 01 березня 2016 року у справі № 917/494/15 змінено в частині суми стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, викладено його в наступній редакції: "Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, Полтавська область, 36022; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ ,01001; ) 2 878 600,30 грн. пені, 5 141 781,63 грн. 3% річних, 63 044 378,40 інфляційних нарахувань.

На виконання даного рішення Господарським судом Полтавської області видано наказ.

05.03.2019 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання наказу № 917/494/15 від 11.07.2016, оскільки від стягувача надійшла заява, відповідно до якої рішення суду боржником виконано у повному обсязі.

У грудні 2018 АТ "Полтаваобленерго" звернулось до Господарського суду Полтавської області із заявою про визнання наказу господарського суду Полтавської області по справі № 917/494/15 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 24 572 220,67 грн.: 1716642,72 грн. пені, 2 384 435,60 грн. 3% річних та 20 471 142,35 грн. інфляційних нарахувань.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 16.01.2019 відмовлено Публічному акціонерному товариству "Полтаваобленерго" в задоволенні заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 15.04.2019 ухвалу Господарського суду Полтавської області від 16.01.2019 у справі №917/494/15 скасовано в частині відмови у задоволені заяви Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про визнання наказу Господарського суду Полтавської області від 11.07.2016 у справі №917/494/15 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 20573142,49грн., з яких пені - 1616696,25грн., 3% річних - 2147261,16грн. та інфляційної індексації - 16809185,08грн., у зв`язку з чим викладено резолютивну частину ухвали в наступній редакції: « 1. Заяву Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго», м. Полтава про визнання наказу Господарського суду Полтавської області від 11.07.2016р. у справі №917/494/15 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 24572220,67грн., у тому числі: 1716642,72грн. пені, 2384435,60грн. - 3% річних та 20471142,35грн. інфляційної індексації - задовольнити частково. 2. Наказ Господарського суду Полтавської області від 11.07.2016р. у справі №917/494/15 визнати таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення 20573142,49грн., з яких пені - 1616696,25грн., 3% річних - 2147261,16грн. та інфляційної індексації - 16809185,08грн.»

Враховуючи, що Східним апеляційним господарським судом визнано таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Полтавської області від 11.07.2016р. у справі №917/494/15 в частині стягнення 20573142,49 грн., позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути вказані кошти з відповідача в судовому порядку на підставі ст. 1212 ЦК України.

Стаття 124 Конституції України регламентує, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001 зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Стаття 4 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Стаття 20 Господарського процесуального кодексу країни встановлює, що Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; 2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду; 3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; 4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; 5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах; 6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; 7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності; 8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України; 9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство; 10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; 11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті; 12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах; 13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами; 14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою; 15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання; 16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо: спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 19.06.2018 у справі № 910/18071/17.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача 20573142,49 грн., у зв`язку з визнанням наказу Господарського суду Полтавської області від 11.07.2016 у справі №917/494/15 таким, що не підлягає виконанню.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України).

Суд зазначає, що Господарським процесуальним кодексом України передбачений спеціальний розділ, який регулює процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у господарських справах.

Відповідно до приписів ст. 328 Господарського процесуального кодексу України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Частина ч. 4 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що про виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Відповідні заяви слід розглядати за правилами Господарського процесуального кодексу України у межах розглянутої господарським судом справи.

Тобто, у випадку визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, питання стягнутих сум вирішується в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, в межах розглянутої господарської справи, а не в окремому позовному провадженні, оскільки між сторонами не виникає нового господарського зобов`язання, а лише існують процесуальні правовідносини пов`язані з виконанням ухваленого рішення.

Таким чином, належним способом захисту прав та інтересів Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" є звернення із заявою, в порядку ст. 328 ГПК України, про стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за виконавчим документом.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір у даній справі не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства в окремому позовному провадженні.

Крім того, при закритті провадження у праві, суд також враховує те, що розгляд вказаного спору в позовному провадженні та прийняття рішення про задоволення позовних вимог не позбавило б позивача права на звернення до Господарського суду Полтавської області із заявою про стягнення коштів в порядку ст. ст. 328 ГПК України, що могло б призвести до подвійного стягнення з відповідача грошових коштів.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 231, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі №910/9213/19 за позовом Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення 20 573142,49 грн. - закрити.

Ухвала набрала законної сили 10.09.2019 та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст ухвали складено та підписано 12.09.2019.

Суддя С.О. Турчин