РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.09.2019Справа № 910/6460/19

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Адміністрація річкових портів"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Роял постач"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Підприємство з іноземними інвестиціями "Амік Україна"
простягнення 54 503 грн 45 коп.
Представники сторін:не викликались,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

20.05.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства "Адміністрація річкових портів" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл Лтд" про стягнення 54 503 грн 45 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору поставки від 08.07.2018 № 01/07-427 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо поставки оплаченого товару, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 17 587 грн 20 коп. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позивачем нараховано 1 741 грн 85 коп. пені та 35 174 грн 40 коп. штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2019 відкрито провадження у справі № 910/6460/19, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами, залучено до участі у справі Підприємство з іноземними інвестиціями "Амік Україна" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

24.06.2019 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду та оригінали документів для огляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 змінено найменування відповідача у справі № 910/6460/19 з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл Лтд" (01004, м. Київ, вулиця Крутий узвіз, будинок 6/2 літера "А", ідентифікаційний код 41850141) на Товариство з обмеженою відповідальністю "Роял постач" (03150, м. Київ, вулиця Предславинська, будинок 24, ідентифікаційний код 41850141).

Станом на 10.09.2019 відповідачем вимог ухвали суду від 23.05.2018, зокрема, щодо подання відзиву на позов, не виконано, хоча ухвалу про відкриття провадження у справі було отримано 13.06.2019, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 694.

Враховуючи викладене, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.07.2018 між Державним підприємством "Адміністрація річкових портів" (замовник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техойл Лтд" (постачальник за договором) укладено договір поставки № 01/07-427, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується протягом строку, та на умовах, визначеному цим договором, поставити (відпускати) замовнику товар, при заправці автотранспорту замовника на АЗС, за відпускними обліковими картками - талонами (штрих-картами тощо), а замовник - прийняти і оплатити такий товар.

Відповідно до пункту 1.2. договору найменування, кількість товару: продукти нафтоперероблення рідкі (бензин марки А-95 - 6400 літрів) за кодом : ДК 021:2015: 09130000-9 Нафта і дистиляти зазначена у специфікації (додаток 1), що додається до цього договору і є його невід`ємною частиною.

Згідно з пунктом 1.4. договору поставка товару здійснюється за відпускними обліковими картками - талонами штрих-картами тощо. Термін дії відпускних облікових карток - талонів становить один календарний рік з моменту їх отримання замовником. Мінімальний номінал відпускної облікової картки - талона (штрих-карти тощо) не більше 10 літрів.

Пунктом 1.6. договору встановлено, що картки, що надають право на одержання товару, мають бути поставлені у період - з дати підписання цього договору про закупівлю до 31.12.2018 року.

Ціна договору становить: без ПДВ - 146 560,00 грн; ПДВ - 29 312,00 грн; з ПДВ - 175 872,00 грн (пункт 3.1. договору).

Відповідно до пункту 4.1. договору розрахунки проводяться шляхом оплати замовником, після пред`явлення постачальником рахунка на оплату товару, поданого постачальником, складеного згідно заявки замовника, протягом 10-ти банківських днів з дати отримання товару.

Місцем поставки товару, згідно пункту 5.1. договору, є: АЗС постачальника або АЗС партнера, наведені у додатку 2 цього договору, самовивіз.

Згідно з пунктом 5.3. договору відпускні облікові картки - талони (штрих-карти тощо), що надають право на одержання товару, мають бути поставлені у період - з дати підписання цього договору про закупівлю до 31.12.2018.

Пунктом 11.1. договору встановлено, що договір набирає чинності з моменту підписання обома сторонами і діє до 31.12.2018.

Відповідно до специфікації (додаток № 1 до договору № 01/07-427 від 02.07.2018) найменування товару - бензин марки А-95, у кількості 6400 л, загальною вартістю 175 872 грн 00 коп.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до норм частини 1 та частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На підставі виставленого рахунку-фактури № ЛТ-0000045 від 09.07.2018 та підписаної сторонами видаткової накладної № ЛТТ-000036 від 09.07.2018 на поставку бензину А-95 у кількості 1 000 л, позивач перерахував платіжним дорученням № 2505 від 17.07.2018 відповідачу кошти в розмірі 27 480 грн 00 коп., що підтверджується випискою по рахунку позивача.

В подальшому позивач отримав від відповідача талони у кількості 100 штук номіналом 10 літрів на отримання придбаного бензину А-95 у кількості 1 000 л на АЗС.

05.02.2019 представнику позивача на АЗС Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" було відмовлено в поставці бензину за талоном відповідача, що підтверджується заявою представника позивача, відповідно до якої останній просив надати обґрунтовану відповідь із зазначенням причин відмови у заправці бензином А-95 за талоном на 10 л № 76 , який дійсний до 09.07.2019.

У відповідь на вказану заяву третя особа зазначила, що компанія "Техойл Лтд" самостійно регулює активність своїх талонів та карт на АЗС Амік. По штрих-коду, що на самому талоні, вони можуть заблокувати його з причин, які третій особі не відомі.

У зв`язку із відмовою третьої особи у заправці бензином А-95 за талоном на 10 л № 76 позивач звернувся до відповідача з претензіями від 25.04.2019 № 01/05-280 та № 01/05-291, відповідно до яких просив повернути вартість 640 літрів бензину, невиданого за талонами на загальну суму 17 587 грн 20 коп. Проте, вказані претензії залишилися без відповіді та задоволення.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повної поставки оплаченого відповідачем товару, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед замовником за не отриманий товар у розмірі 17 587 грн 20 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів поставки оплаченого товару на суму 17 587 грн 20 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку з поставки оплаченого товару за договором № 01/07-427 від 02.07.2018 та факту наявності заборгованості у розмірі 17 587 грн 20 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості непоставленого відповідачем 640 літрів бензину підлягають задоволенню у розмірі 17 587 грн 20 коп.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 1 741 грн 85 коп. пені х 05.02.2019 по 16.05.2019 та 35 174 грн 40 коп. штрафу.

В обґрунтування заявлених вимог щодо стягнення пені за період прострочення з 05.02.2019 по 16.05.2019 позивач посилається на положення пункту 7.2. договору, відповідно до якого передбачено, що у разі несвоєчасного виконання зобов`язань постачальником (затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі) постачальник сплачує замовнику штрафні санкції (пеню) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який нараховується пеня, від вартості недопоставленого товару за кожний день прострочення, а за прострочення більш ніж 5 днів, додатково штраф, у розмірі двадцяти відсотків від ціни договору.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною 7 статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Пунктом 11.1. договору встановлено, що договір набирає чинності з моменту підписання обома сторонами і діє до 31.12.2018. При цьому, в умовами договору не передбачено його продовження або пролонгації.

Таким чином, з 01.01.2019 договір є припиненим.

З огляду на вищевикладене, а також те, що строк дії договору поставки № 01/07-427 від 02.07.2018, в тому числі і положень щодо застосування відповідальності за його порушення, закінчився 31.12.2018, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені, нарахованої за період прострочення з 05.02.2019 по 16.05.2019, а також штрафу за прострочення більш ніж 5 днів, визнається судом не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки штраф та пеня нараховані за період, коли умови договору щодо їх застосування вже не діяли. Також, суду не надано доказів того, що між сторонами існувала письмова угода щодо забезпечення неустойкою (штрафом, пенею) виконання відповідачем обов`язку після закінчення строку дії договору поставки № 01/07-427 від 02.07.2018.

З огляду на вищенаведене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 741 грн 85 коп. пені та 35 174 грн 40 коп. штрафу визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237- 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл Лтд" (01004, м. Київ, вулиця Крутий узвіз, будинок 6/2 літера "А", ідентифікаційний код 41850141) на користь Державного підприємства "Адміністрація річкових портів" 04071, м. Київ, вулиця Електриків, будинок 14, ідентифікаційний код 33404067) заборгованість у розмірі 17 587 (сімнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят сім) грн 20 коп. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 619 (шістсот дев`ятнадцять) грн 86 коп.

3. В іншій частині позову щодо вимог про стягнення пені у розмірі 1 741 (одна тисяча сімсот сорок одна) грн 85 коп. та штрафу у розмірі 35 174 (тридцять п`ять тисяч сто сімдесят чотири) грн 40 коп. відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Б.Плотницька