РІШЕННЯ

03 вересня 2019 року м. ТернопільСправа № 921/515/19

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Чопка Ю.О.

при секретарі судового засідання Коник М.М.

Розглянув справу

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д (адреса для листування: 49027, м. Дніпро, а/с 1800)

до відповідача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості в сумі 31 604,59 грн.

Без виклику сторін.

Суть справи:

Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулось з позовом до відповідача: ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.12.2018 в розмірі 31604,59 грн, з яких: 29 133,32 грн - заборгованість за кредитом, 342,40 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 328,87 грн - пеня, 1 800,00 грн - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 19.08.2019р. позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду на 03 вересня 2019р. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на невиконання відповідачем зобов`язань за договором банківського обслуговування б/н від 20.01.2015, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 31 604,59 грн, з яких: 29 133,32 грн - заборгованість за кредитом, 342,40 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 328,87 грн - пеня, 1 800,00 грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне:

06.12.2018 року Фізична особа - підприємець Комарчук Олег Степанович (позичальник) з однієї сторони та Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (банк) з другої сторони уклали кредитний договір №б/н, за яким позичальник приєднався до Умов та правил надання послуги "КУБ" шляхом підписання анкети-заявки, з умовами кредиту - строковий договір, розмір кредиту - 50 000 грн, строк кредиту - 12 місяців з моменту видачі коштів; проценти (комісія) за користування кредитом: 1,8% в місяць від початкового розміру кредиту (п.1.2-1.4 договору).

У п. 1.5. договору вказано, що порядок погашення заборгованості за кредитом: щомісяця рівними частинами починаючи з місяця наступного за місяцем видачі коштів Клієнту, до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом; погашення процентів щомісяця, починаючи з місяця наступного за місяцем видачі коштів Клієнту, до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом.

Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуги "КУБ" підписано із використанням електронного цифрового підпису відповідача, відповідно до якої позичальник приєднався до розділу 3.2.8. Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ "Приватбанк" http://privatbank.ua.

За умовами п. 3.2.8.1. Умов та Правил надання кредиту "Кредит КУБ" передбачено, що банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати клієнту строковий "Кредит КУБ" для фінансування поточної діяльності Клієнта, в обмін на зобов`язання Клієнта з повернення кредиту, сплати процентів в обумовлені цим договором терміни. Істотні умови кредиту (сума кредиту, проценти за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, порядок їх сплати) вказуються в Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Заява), а також в системі Приват24.

Клієнт приєднується до послуги шляхом підписання електронно-цифровим підписом заяви в системі Приват24 або в сервісі "Paperless" або іншим шляхом, що прирівнюється до належного способу укладення сторонами кредитного договору.

Кредит також може надаватися шляхом видачі кредитних коштів з наступним їх перерахуванням на рахунок підприємства-продавця за товари і послуги.

Надання кредитів в рамках послуги здійснюється на умовах: повернення кредиту здійснюється щомісячно шляхом забезпечення клієнтом позитивного сальдо на його поточному рахунку в сумах і в дати щомісячних внесків, зазначених в заяві. Для позичальників, які працюють в сегменті агро-бізнесу, може бути встановлений окремий порядок погашення, передбачає погашення основного боргу на протязі 6 місяців користування кредитом на вибір Клієнта за погодженням Банку. (п.3.2.8.3. Договору)

Клієнт доручає Банку щомісячно у строки, зазначені в Заяві, здійснювати договірне списання з його рахунків, відкритих у Банку, на погашення заборгованості за Послугою у кількості та розмірі, зазначеному в кредитному договорі. Остаточний термін погашення заборгованості за кредитом є дата повернення кредиту. Згідно ст.212, 651 ЦКУ при порушенні клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених цим Договором, банк на свій розсуд, починаючи з 91 (дев`яносто першого) дня порушення будь-якого із зобов`язань, вправі змінити умови договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє клієнту повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту (Банк здійснює інформування клієнта на свій вибір або письмово, або через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення чи інших). При непогашенні заборгованості за цим Договором в термін, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня з дати, зазначеної в повідомленні вважається простроченою. У разі погашення заборгованості в період до закінчення 90 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов`язань, терміном повернення кредиту є дата останнього платежу (п. 3.2.8.3.1.3. Умов та Правил надання кредиту "Кредит КУБ").

Пунктом 3.2.8.11. Умов та Правил надання кредиту "Кредит КУБ" передбачено, що договір є чинним з моменту підписання клієнтом заяви про приєднання та перерахування банком кредитних коштів на рахунок клієнта. Строк дії договору встановлюється з дня його укладення і до повного виконання сторонами зобов`язань за договором.

Кредитні відносини, які виникли між сторонами у зв`язку із укладенням ними договору приєднання до кредитного договору регулюються нормами §2 "Кредит" глави 71 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

На виконання умов кредитного договору б/н від 06.12.2018 року позивачем 06.12.2018 року надано відповідачеві (позичальнику) кредитні кошти в розмірі 50 000,00 грн., що підтверджується відповідною банківською випискою.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, а відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та має перед позивачем заборгованість в сумі 29 133,32 грн.

Порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення кредитних коштів підтверджується копіями банківських виписок. На дату подачі позову заборгованість за кредитом становить 29 133,32 грн.

Відповідачем не надано суду доказів повернення кредиту повністю або частково, а відтак суд доходить висновку, що заборгованість по кредиту становить 29 133,32 грн.

В силу ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України

На підставі п. 3.2.8.5.2. Умов КУБ відповідач взяв на себе зобов`язання сплачувати позивачу щомісячні проценти за користування кредитом згідно з п. 3.2.8.3.2.

Пунктом 3.2.8.9.1 Умов КУБ передбачається, що за користування кредитом у період з дати списання коштів з позикового рахунку до дат погашення кредиту згідно з пунктами 3.2.8.1., 3.2.8.3. цього Договору Клієнт сплачує проценти в розмірі, зазначеному в п. 3.2.8.3.2.

За змістом п. 3.2.8.3.2. Умов КУБ за користування послугою клієнт сплачує щомісячно на протязі всього терміну кредиту проценти за користування кредитом в розмірі та згідно графіку, визначені в Заяві та Тарифах. При несплаті процентів в строк, визначений Графіком, вони вважаються простроченими (крім випадків розірвання Договору згідно з п.3.2.8.6.2.). Розмір щомісячних процентів (комісії) за користування кредитом встановлений у п.1.4. Заяви про КУБ і становить 1,8% в місяць від початкового розміру кредиту.

З урахуванням п.3.2.8.9.3. Умов КУБ сплата процентів за користування кредитом здійснюється в дати платежів, зазначені у Заяві (п.3.2.8.3.1.).

З посиланням на вказані умови кредитного договору позивачем за період з 06.01.2019 по 06.07.2019 нараховано відповідачу щомісячні проценти (комісія) заборгованість по яким станом на дату подачі позову, з урахуванням часткової сплати відповідачем, становить 1 800 грн. Вказане підтверджується розрахунком заборгованості за договором.

Доказів про сплату заборгованості в сумі 1 800 грн відповідач не надав.

Пунктом 3.2.8.9.1 Умов КУБ встановлено, що за користування кредитом у період з дати списання коштів з позикового рахунку до дат погашення кредиту згідно з п.п.3.2.8.1., 3.2.8.3. цього Договору Клієнт сплачує проценти в розмірі, зазначеному в п. 3.2.8.3.2..

В пункті 3.2.8.9.2. Умов КУБ визначається, що нарахування прострочених процентів здійснюється щодня, при цьому проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з 360 днів у році. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування процентів не враховується.

Згідно з п.1.6. Заяви про "КУБ" у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначений в п.1.5. цієї Заяви, проценти за користування кредитом становлять розмір 4% на місяць від суми простроченої заборгованості та неустойку в розмірі і згідно розділу 3.2.8. Умов та Правил надання банківських послуг.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку суми заборгованості, позивачем нараховано відповідачу проценти на залишок простроченої заборгованості за кредитом в сумі 342 грн. Доказів про їх оплату відповідачем не надано.

Обов`язок боржника сплачувати проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором, передбачається ст.536 Цивільного кодексу України. При цьому. згідно з ч.2 цієї статті розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

В силу ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань.

За змістом ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що на момент звернення позивача до суду з цим позовом строк повернення кредиту, сплати процентів (комісії) за користування кредитом, сплив, тому суд доходить висновку про невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором від 06.12.2018.

Відтак, заборгованість відповідача перед позивачем становить 29 133,32 грн - заборгованість за кредитом, 342,40 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 1 800,00 грн - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії.

За змістом ст.611 Цивільного кодексу України порушення боржником взятих на себе зобов`язань призводить до настання певних правових наслідків, які полягають у застосуванні до нього встановлених законом та договором мір відповідальності, зокрема і у сплаті неустойки.

Згідно із ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч.3 вказаної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 3.2.8.3.3. Умов КУБ передбачається, що у разі порушення клієнтом будь-якого грошового зобов`язання і при реалізації права банку, передбаченого п.3.2.8.3.1., клієнт сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, за кожен календарний день прострочення.

Крім того в п.1.6. Заяви про "КУБ" міститься умова щодо сплати неустойки в розмірі згідно з розділом 3.2.8 Умов КУБ у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом.

Пунктом 3.2.8.10.1. Умов КУБ визначено, що у разі порушення клієнтом будь-якого із зобов`язань щодо сплати процентів за користування кредитом та терміну повернення кредиту, передбачених п. 3.2.8.3.2., 3.2.8.3.1., 3.2.8.9., 3.2.3.1. цього договору, клієнт сплачує банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Сплата пені здійснюється у гривні.

З посиланням на вказані умови договору позивачем нарахована пеня в сумі 328,87 грн за період з 08.02.2019 по 23.07.2019.

Доказів сплати пені у вказаному розмірі відповідачем не надано.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача.

Як встановлено судом, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 30.11.2011 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, 04.04.2019 було здійснено запис про державну реєстрацію припинення діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за власним рішенням.

Кредитні правовідносини, які є предметом розгляду у даній справі, виникли між сторонами у 2018 році, тобто коли відповідач мав статус суб`єкта підприємницької діяльності.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін. Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18.

З огляду на положення частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України, а також статей 4, 45 цього кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Як уже зазначалось, звертаючись із цим позовом, позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості по кредиту 29 133,32 отриманих відповідачем як суб`єктом підприємницької діяльності.

У процесі розгляду справи судом встановлено, що як позивач так і відповідач на час виникнення правовідносин були господарюючими суб`єктами, відповідач мав статус суб`єкта підприємницької діяльності, позивачем були перераховані на рахунок відповідача як фізичної особи-підприємця грошові кошти в сумі 50 000 грн, як видача кредиту за умовами договору, що свідчить про існування між сторонами саме господарських правовідносин позики (кредиту). А аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо неналежного виконання відповідачем перед позивачем господарського договору позики, а саме грошового обов`язку сплати кредитних коштів, комісії, відсотків.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Згідно із частиною першою статті 128 Господарського кодексу України, громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього кодексу. За частиною першою статті 173 Господарського кодексу України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Відповідно до статті 52 ЦК України, фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, статей 202-208 Господарського кодексу України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15.05.2003 № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились.

В зв`язку з цим, з огляду на задоволення позову, з метою реалізації позивачем прав на примусове виконання судового рішення та враховуючи відсутність статусу ФОП у відповідача на момент винесення судового рішення, суд вважає за необхідне в резолютивній частині рішення зазначити відповідача як фізичну особу, а не підприємця.

Судовий збір, згідно ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 74, 81, 129, 236-238, 240, 252 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", м. Київ, вул. Грушевського, 1Д (код 14360570) - 29 133 (двадцять девять тисяч сто тридцять три) грн 32 коп - заборгованості за кредитом, 342 (триста сорок дві) грн 40 коп заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 328 (триста двадцять вісім) грн 87 коп пені, 1 800 (одну тисячу вісімсот) грн заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії та 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну)грн в повернення сплаченого судового збору.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Протягом двадцяти днів з дня складення це рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду через господарський суд Тернопільської області.

Суддя Ю.О. Чопко