ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2019 р. Справа№ 910/14793/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тарасенко К.В.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засідання: Кондратенко Н.О.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 02.09.2019р.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВС-ЛОГІСТИК» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2019р. у справі №910/14793/18 (суддя Чебикіна С.О., м. Київ, повний текст рішення складено 08.04.2019р.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВС-ЛОГІСТИК», м. Київ

до Публічного акціонерного товариства «УКРПЛАСТИК»

про стягнення 282 370,60 грн.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.03.2019р. у справі № 910/14793/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не доведено, що строк виконання відповідачем зобов`язання за договором з оплати наданих позивачем послуг на даний час настав, оскільки у відповідності до умов п. 4.3. договору строк виконання відповідачем свого обов`язку з оплати наданих позивачем послуг було визначено - протягом 45 календарних днів календарних днів з моменту доставки вантажу в пункт призначення згідно із заявкою та отримання замовником від експедитора належно оформлених оригіналів документів, зазначених в пунктах 2.9, 2.12, 2.14, та 2.15 договору.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВС-ЛОГІСТИК» звернулося до Північного апеляційного господарського суду із однією апеляційною скаргою, в якій просило, зокрема скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2019 у справі № 910/14793/18 та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу позивач посилається на те, що висновок суду про те, що факт передачі визначених договором документів (п. 2.9, 2.12, 2.14 та 2.15 договору) повинен відображатися у первинних документах, суперечить нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 44.1. Податкового кодексу України.

Позивач зазначає, що матеріали справи містять докази передачі відповідних доказів, зокрема реєстри передачі документів, докази їх надсилання, роздруківки з єдиного реєстру податкових накладних, лист Офісу великих платників податків від 12.07.2018р. та заяви свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВС-ЛОГІСТИК» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2019р. у справі №910/14793/18.

Публічне акціонерне товариство «Укрпластик» заперечує проти апеляційної скарги, посилаючись на неотримання від позивача документів, передбачених договором про оплату послуг за транспортне експедирування, а тому строк оплати є таким, що не настав.

Щодо доказів, наданих позивачем на підтвердження передачі документів, то реєстри передачі не свідчать про виконання умов договору. Надані покази свідків не можуть встановити дійсні обставини справи відповідно до ч. 2 ст. 87 Господарського процесуального кодексу України.

Надані копії заявок на перевезення не є належним та достовірним доказом на здійснення перевезення.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2237/19 від 22.07.2019р. у зв`язку з перебуванням судді Чорної Л.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/14793/18.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 22.07.2019р. для розгляду справи № 910/14793/18 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Тарасенко К.В., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2019р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВС-ЛОГІСТИК» в частині оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2019р. у справі № 910/14793/18 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Разіної Т.І., суддів Тарасенко К.В., Михальської Ю.Б.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, заслухавши пояснення представників сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

28.09.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВС-Логістик» (надалі - експедитор) та Публічним акціонерним товариством «УКРПЛАСТИК» (надалі - замовник) було укладено договір транспортного експедирування №319 (надалі - договір), за умовами якого (п. 1.1. договору) експедитор за договором, зобов`язувався за плату і за рахунок замовника виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Даний договір регулює взаємовідносини сторін, пов`язані із наданням транспортно-експедиційних послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Експедитор має право залучати до виконання своїх обов`язків за договором інших осіб, залишаючись відповідальним перед замовником за результат їх роботи. (а.с. 21-27, т.1).

Згідно з п. 2.1. договору експедитор зобов`язаний відповідно до заявок замовника організовувати перевезення вантажів транспортом і по маршрутах погодженими з замовником, складати від свого імені і за узгодженням із замовником договори на перевезення вантажів, забезпечувати відправлення й одержання вантажів вантажоодержувачем, а також виконувати за узгодженням із замовником інші дії, пов`язані з перевезенням вантажів.

Згідно з п. 2.9 договору експедитор зобов`язаний надати замовнику оригінал рахунку (рахунку-фактури) за виконане транспортне експедирування, оформленого у відповідності з вимогами законодавства, з обов`язковим додаванням до нього оригіналу довіреності від експедитора на отримання вантажу зі складу замовника, оригіналу податкової накладної, засвідченої оригінальною печаткою експедитора, оригіналу товарно-транспортної накладної, видаткової накладної або СМR з відміткою про отримання вантажу. Оплата рахунків експедитора здійснюється в гривнях, виходячи з погодженої суми фрахту, яка визначається сторонами цього договору в заявці.

Згідно з п. 2.12. договору при здійсненні міжнародних перевезень для підтвердження транспортних витрат, відповідно до митного законодавства України, надати замовнику оригінал довідки підприємства-експедитора, яка містить всі встановлені законодавством реквізити товарно-транспортного документа, відомості про маршрут перевезення, розмір плати за надання транспортно-експедиторських послуг та підписи керівника і головного бухгалтера підприємства експедитора та посвідчена печаткою експедитора. Довідка повинна бути надана експедитором при імпорті вантажів до моменту прибуття вантажу в пункт митного оформлення.

Згідно з п. 2.15. договору експедитор зобов`язаний надати замовнику оригінал заявки на транспортне експедирування за підписом повноважної особи експедитора та печаткою при міжнародних перевезеннях не пізніше дня прибуття вантажу в пункт митного оформлення, при внутрішніх перевезеннях протягом 7/семи/ календарних днів з моменту підписання заявки експедитором.

Пунктом 3.6. договору визначено обов`язком замовника направляти експедиторові не пізніше ніж за один день до початку завантаження заявку на перевезення вантажу за установленою формою. Заявка вважається прийнятою до виконана експедитором, якщо вона містить підпис уповноваженої особи та засвідчена печаткою експедитора.

Згідно п. 4.1. договору за здійснення передбачених договором транспортно-експедиційних послуг замовник виплачує експедитору грошові кошти в сумі, що погоджена сторонами в додатку 2. У випадку перевезення за маршрутом, який не передбачений у додатку 2, його вартість узгоджується сторонами в заявці.

Пунктом 4.3 договору погоджено, що зазначена в пункті 4.1 сума перераховується замовником на поточний рахунок експедитора протягом 45 календарних днів (сорока п`яти днів) календарних днів з моменту доставки вантажу в пункт призначення згідно із заявкою та отримання замовником від експедитора належно оформлених оригіналів документів, зазначених в пунктах 2.9, 2.12, 2.14, та 2.15 договору.

За умовами п. 4.4 договору підтвердженням повного виконання експедитором своїх обов`язків за договором з доставки вантажу, особі, визначеній в заявці, яка є невід`ємною частиною договору, є товарно-транспортні документи: CMR (ТТН, видаткові накладні), які мають бути оформлені належним чином відповідно до умов договору і чинного законодавства України та своєчасно передані замовнику.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Відповідно до ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до п. 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.01.1995 №7, наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998р. за №128/2568, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи; транспортна послуга - перевезення вантажів та комплекс допоміжних операцій, що пов`язані з доставкою вантажів автомобільним транспортом.

Судом встановлено, що заявками та товарно-транспортними накладними (ТТН), які містяться в матеріалах справи підтверджується факт того, що у період з 26.07.2017р. по 20.10.2017р. позивачем було здійснено транспортне експедирування за вищевказаним договором, вартість якого становить 225 550,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Умовами договору, зокрема п. 4.3., сторони погодили, що оплата проводиться протягом 45 календарних днів за умови доставки вантажу та отримання належно оформлених оригіналів документів, зазначених в пунктах 2.9., 2.12., 2.14., та 2.15. договору. Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність доказів виконання позивачем умов п. 4.3. договору в частині передання належно оформлених оригіналів документів, зазначених в пунктах 2.9., 2.12., 2.14., та 2.15. договору, а тому строк оплати є таким, що не настав. Надані позивачем покази свідків не можуть спростувати зазначеного.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

В порушення вищезазначених норм, позивач не навів та не довів належними та допустимими доказами виконання п. 4.3. договору.

Надані до суду копії реєстрів передачі документів містять підписи невідомої особи, без зазначення посади, за відсутності відтиску печатки. Щодо роздруківки з єдиного реєстру податкових накладних та листа Офісу великих платників податків від 12.07.2018р., то вони також не підтверджують факт виконання п. 4.3. договору.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Позовні вимоги в частині стягнення 14 229,77 грн. інфляційних втрат, 6 276,89 грн. 3% річних та 36 313,95 грн. пені задоволенню не підлягають як похідні.

Доводи наведені в апеляційні скарзі спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Дослідивши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що Господарським судом міста Києва правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з`ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З наведених у даній постанові обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2019р. у справі №910/14793/18.

Судові витрати та заявлені в апеляційній скарзі 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу покладаються на позивача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2019р. у справі №910/14793/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВС-ЛОГІСТИК» - без задоволення.

Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді К.В. Тарасенко

Ю.Б. Михальська