РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.07.2019 р.Справа № 910/1755/19

За позовом 1)Товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем-Центр" та

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія

"Форінт"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Теремплюс"

про визнання Договору відступлення права вимоги та Договору

відступлення прав недійсними

Суддя Зеленіна Н.І.

Секретар судового засідання Коваленко О.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Полірем-Центр" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Полірем" звернулись до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Теремплюс" про визнання Договору відступлення права вимоги та Договору відступлення прав недійсними.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладені між відповідачами Договори відступлення права вимоги №44 від 25.06.2018 р. та відступлення прав за договорами застави від 25.06.2018 р. не відповідають вимогам чинного законодавства України.

Ухвалою суду від 18.02.2019 р. відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 20.03.2019 р.

06.03.2019 р. від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, яким останній проти позову повністю заперечує.

18.03.2019 р. від позивачів надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи та клопотання про витребування доказів від відповідачів.

20.03.2019 р. від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній проти позову заперечує.

У підготовчому засіданні 20.03.2019 р. представник позивачів подала клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 20.03.2019 р. оголошувалась перерва до 27.03.2019р.

У підготовчому засіданні 27.03.2019 р. представник відповідача-1 подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке задоволено судом.

У підготовчому засіданні 27.03.2019 р. оголошувалась перерва до 03.04.2019р.

01.04.2019 р. від відповідача-1 надійшли заперечення на клопотання позивача про витребування доказів та пояснення по справі.

02.04.2019 р. від відповідача-1 надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

03.04.2019 р. від позивачів надійшли заяви щодо пояснень відповідача-1, клопотання про відмову в долученні відзиву відповідача-2 та клопотання про неврахування висновку експерта, поданого відповідачем-1.

Протокольною ухвалою від 03.04.2019 р. частково задоволено клопотання позивачів від 18.03.2019р. про витребування доказів, витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" та у Товариства з обмеженою відповідальністю "Теремплюс":

- Договір б/н від 11.04.2018р. передачі від ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до ТОВ "Фінансова компанія "Форінт" право вимоги із додатками документів за переліком п.10 цього договору;

- Договір від 11.04.2018р. між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" і ТОВ Фінансова компанія "Форінт" відступлення прав за договорами застави та докази внесення змін ТОВ "Фінансова компанія "Форінт" до державного реєстру обтяжень;

- Додаткову угоду № 1 від 08.06.2018р. до договору від 11.04.2018р. відступлення прав за договорами застави;

- Акт приймання-передачі документів відступлення прав за вказаними договорами;

- Докази (платіжне доручення/виписка банку) перерахування /зарахування ТОВ "Фінансова компанія "Форінт" на рахунок ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" 19 000 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 221 від 11.04.2019р. ;

- Письмові повідомлення із доказами направлення ТОВ "Фінансова компанія "Форінт" на адресу "Боржника" "Поручителя" укладення 25.06.2018р. ТОВ "Фінансова компанія "Форінт з ТОВ "Теремплюс" () договору відступлення права вимоги за № 44 та Договір відступлення прав за договором застави від 25.06.2018р.;

- Акт приймання - передачі права вимоги до договору відступлення права вимоги № 44 від 25.06.2018р. за договором застави від 25.06.2018р. та надати детальний розрахунок заборгованості ТОВ "Полірем", ТОВ "Полірем-Центр" зазначеної у цьому акті по кожному виду ;

- Акт приймання - передачі б/н до Договору відступлення прав вимоги № 44 від 25.06.2018р. та надати належним чином засвідчені копії переданих за цим актом документів за переліком документів, зазначених у акті;

- Акт приймання - передачі договором застави від 25.06.2018р. та надати належним чином засвідчені копії переданих за цим актом документів за переліком документів, зазначених у акті (згідно п.2.3 цього договору)

- Додаткова угода № 1 від 08.06.2018р. до договору від 11.04.2018р. відступлення прав за договорами застави;

- Письмову згоду ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (у відповідності до п.9 ''Заключні положення" договору від 11.04.2018) на передачу прав і обов`язків ТОВ "Фінансова компанія "Форінт" до ТОВ "Теремплюс" () за договором № 44 від 25.06.2018р. відступлення права вимоги, а також за договором застави від 25.06.2018р.; відкласти підготовче засідання на 24.04.2019 р.

10.04.2019 р. від відповідача-1 надійшло клопотання про долучення витребуваних судом доказів.

19.04.2019 р. від відповідача-2 надійшла заява про долучення витребуваних судом доказів.

У підготовчому засіданні 24.04.2019 р. оголошувалась перерва до 14.05.2019р.

14.05.2019 р. від позивачів надійшли пояснення щодо наданих відповідачами документів.

Протокольною ухвалою від 14.05.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.06.2019 р.

19.06.2019 р. від відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 19.06.2019 р. оголошувалась перерва до 02.07.2019 р.

01.07.2019 р. від позивачів надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 02.07.2019 р. представник позивачів підтримала позовні вимоги у повному обсязі.

Представники відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили.

У судовому засіданні 02.07.2019 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників позивачів та відповідачів, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

12.07.2006 р. між Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", та позичальниками, Товариством з обмеженою відповідальністю "Полірем-Центр", Товариством з обмеженою відповідальністю "Полірем, Товариством з обмеженою відповідальністю "Полірем Баухемі" укладено Генеральну кредитну угоду № 010/02-01/02/159.

Відповідно до пункту 1.1 Генеральної кредитної угоди Кредитор надає Позичальникам кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених в Угоді та кредитних договорах, укладених в її рамках. Договори, укладені в рамках цієї Угоди, є її невід`ємними частинами.

Відповідно до п.2.5 Генеральної кредитної угоди, забезпеченням виконання зобов`язань позичальників є застава (іпотека) нерухомості, основних засобів, товарів в обігу, товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем", застава (іпотека) нерухомості, товарів в обігу, товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем-Центр", застава товарів в обігу, що належать товариству з обмеженої відповідальністю "Полірем-Баухемі", застава (іпотека) нерухомості, основних засобів, що належать товариству з обмеженою відповідальністю "Полірем-Логістика".

В рамках зазначеної Генеральної кредитної угоди товариством з обмеженою відповідальністю "Полірем-Центр" укладено з публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" кредитний договір № 010/42-0-1/853 від 16.11.2011р. та договори забезпечення: договір застави (іпотеки) № 010/02-01/03/159/1 від 14.07.2006р., відповідні договори застави.

Рішенням господарського суду м. Києва у справі №5011-33/18786-2012 задоволено грошові вимоги публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем-Центр".

Як вказують позивачі, 02.07.2018р. на поштову адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем- Центр", від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" надійшло повідомлення від 25.06.2018р. про відступлення прав вимоги Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" (Кредитор), на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Теремплюс" (Набувач) (відповідач 2) та проханням здійснювати виконання всіх зобов`язань за Кредитними договорами та Договорами забезпечення на користь нового кредитора у зобов`язанні - "Теремплюс".

У повідомленні зазначено що відступлення прав вимоги відбулось за Генеральною кредитною угодою від 12.06.2006р., № 010/02-01/02/159/1, кредитним договором № 010/42-0-1/854 від 16.12.2011р., укладеним між АТ "Райффайзен Банк Аваль" і ТОВ "Полірем-Центр" на суму основного боргу -7 188 935,56 грн.; суму процентів за розрахунком суми заборгованості за користування кредитними коштами - 6 002 200, 81 грн.; сума штрафних санкцій - 699 832, 58 грн., всього: 13 890 973,95 грн.; Генеральною кредитною угодою від 12.06.2006р., № 010/02-01/02/159/1, кредитним договором № 010/42-0- 1/853 від 16.12.2011р., укладеним між АТ "Райффайзен Банк Аваль" і ТОВ "Полірем" на суму основного боргу - 230 752,99 грн.; сума процентів за розрахунком суми заборгованості за користування кредитними коштами - 880 673, 04 грн.;сума штрафних санкцій-1 073 540, 78 грн. Всього: 2 184 966,81 грн; Договором застави транспортних засобів № 12/14/1132 від 28.11.2010р., зареєстрованого в реєстрі за № 3087 від 28.12.2010р., зі всіма додатковими угодами до нього, що укладений між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ "Полірем"; Договором застави транспортних засобів № 12/14/1133 від 28.11.2010р., зареєстрованого в реєстрі за № 3089 від 28.12.2010р. зі всіма додатковими угодами до нього, що укладений між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ "Полірем", ТОВ "Полірем-Центр"; Договором застави (іпотеки) № 010/02- 01/03/159/1, зареєстрованого в реєстрі за номером 4721 від 14.06.2006р., що укладений між AT "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ "Полірем", ТОВ "Полірем-Центр", ТОВ "Полірем Баухемі", ТОВ "Полірем-Логістика"; Договором застави товарів в обігу № 12/14/1128 від 28.12.2010р., що укладений між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ "Полірем-Центр".

Також, позивачі вказують, що на поштову адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем-Центр", поштові адреси засновників товариства, якими є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 від відповідача 2, Товариства з обмеженою відповідальністю "Теремплюс", надійшли вимоги від 27.06.2018р. про перерахування коштів у строк 7 днів Товариству з обмеженою відповідальністю "Полірем-Центр" у загальної сумі 13 890 973,95 грн. на банківський рахунок товариства з обмеженою відповідальністю "Теремплюс".

Вказаними вимогами повідомлено, що відповідно до договору від 11.04.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" отримало від Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" права вимоги за кредитним договором № 010/42-0-1/854 від 16.12.2011р.; та за договором відступлення права вимоги № 44 від 25.06.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Теремплюс" отримало від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" права вимоги за кредитним договором № 010/42-0-1/854 від 16.12.2011р. Заборгованість по кредитному договору становить 13 890 973, 95 грн., та складається із суми основного боргу в розмірі 7 188 935,56 грн.; суми процентів за користування кредитними коштами в розмірі 6 002 200, 81 грн.; суми штрафних санкцій за несвоєчасне повернення грошових коштів у розмірі 699 832, 58 грн.

Як вбачається з позовної заяви, Товариство з обмеженою відповідальністю "Полірем-Центр" вважає, що під час укладання Договору № 44 відступлення права вимоги від 25.06.2018р. та Договору відступлення прав за договорами застави від 25.06.2018р. відбулось порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Теремплюс" вимог чинного законодавства України, що обумовлює незаконність вимог ТОВ "Теремплюс" до ТОВ "Полірем-Центр".

Враховуючи зазначене, ТОВ "Полірем-Центр" просить суд визнати недійсними Договір відступлення права вимоги № 44 від 25.06.2018р., Договір відступлення прав за договорами застави від 25.06.2018р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. та зареєстрований за № 1425), укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Теремплюс".

Позивач-2, Товариство з обмеженою відповідальністю "Полірем" в обґрунтування заявлених вимог зазначає, що рішенням господарського суду міста Києва у справі № 5011-34/18839-2012 задоволено грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем".

02.07.2018р. на адресу ТОВ "Полірем" від ТОВ "Форінт" надійшло повідомлення від 25.06.2018р. про відступлення прав вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Форінт" (Кредитор), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Теремплюс" (Набувач) та проханням здійснювати виконання всіх зобов`язань за Кредитними договорами та Договорами забезпечення на користь нового кредитора у зобов`язанні - Набувача.

У повідомленні зазначено, що відступлення прав вимоги відбулось за:Генеральною кредитною угодою від 12.06.2006р., № 010/02-01/02/159/1, кредитним довором № 010/42-0-1/854 від 16.12.2011р., укладеним між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" і ТОВ "Полірем-Центр", на суму основного боргу в розмірі 7 188 935,56 грн.; суму процентів за користування кредитними коштами в розмірі 6 002 200, 81 грн.; суму штрафних санкцій у розмірі 699 832, 58 грн., всього: 13 890 973, 95 грн.; Генеральною кредитною угодою від 12.06.2006р., № 010/02-01/02/159/1, кредитним договором № 010/42-0-1/853 від 16.12.2011р., укладеним між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" і ТОВ "Полірем" на суму основного боргу в розмірі 230 752,99 грн.; суму процентів за користування кредитними коштами в розмірі 880 673, 04 грн.; суму штрафних санкцій в розмірі 1 073 540, 78 грн., всього: 2184 966,81 грн; Договором застави транспортних засобів № 12/14/1132 від 28.11.2010р., зареєстрованого в реєстрі за № 3087 від 28.12.2010р. зі всіма додатковими угодами до нього, укладеним між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ "Полірем"; Договором застави транспортних засобів № 12/14/1133 від 28.11.2010р. зі всіма додатковими угодами до нього, укладеним між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ "Полірем", ТОВ "Полірем-Центр"; Договором застави (іпотеки) № 010/02- 01/03/159/1, укладеним між AT "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ "Полірем", ТОВ "Полірем-Центр", ТОВ "Полірем Баухемі", ТОВ "Полірем-Логістика"; Договором застави товарів в обігу № 12/14/1128 від 28.12.2010р., укладеним між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ "Полірем-Центр".

Також, позивач-2 вказує, що на його поштову адресу та поштові адреси засновників товариства надійшли вимоги від 27.06.2018р. про перерахування коштів у строк 7 днів Товариству з обмеженою відповідальністю "Полірем" у загальному розмірі 2 184 966, 58 грн. на банківський рахунок ТОВ "Теремплюс".

Вказаними вимогами повідомлено ТОВ "Полірем" та його засновників, що відповідно до договору від 11.04.2018р. ТОВ "Фінансова компанія "Форінт" отримало від ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" права вимоги за кредитним договором № 010/42-0-1/853 від 16.12.2011р.

Відповідно до договору відступлення права вимоги № 44 від 25.06.2018р. ТОВ "Теремплюс" отримало від ТОВ "Фінансова компанія "Форінт" права вимоги за кредитним договором № 010/42-0-1/853 від 16.12.2011р., заборгованість за яким становить 2 184 966,81 грн.

Позивач-2, Товариство з обмеженою відповідальністю "Полірем" вважає, що укладання Договору № 44 відступлення права вимоги від 25.06.2018р. та Договору відступлення прав за договорами застави від 25.06.2018р. відбулось в порушення ТОВ "Фінансова компанія "Форінт" та ТОВ "Теремплюс" вимог чинного законодавства України, що обумовлює незаконність вимог ТОВ "Теремплюс" до ТОВ "Полірем".

Таким чином, Товариством з обмеженою відповідальністю "Полірем" заявлено позовні вимоги про визнання недійсними Договору відступлення права вимоги № 44 від 25.06.2018р., Договору відступлення прав за договорами застави від 25.06.2018р., укладених між ТОВ "Фінансова компанія "Форінт" та ТОВ "Теремплюс".

Позивачі вважають, що оспорювані договори відступлення права вимоги підлягають визнанню недійсними з огляду на те, що за своєю правовою природою являються договорами факторингу, а не договорами відступлення права вимоги.

Як вказують позивачі, Договором №44 передбачено, що грошова вимога до боржників (ТОВ "Полірем", ТОВ "Полірем-Центр") уступається кредитором (ТОВ "Фінансова компанія "Форінт") в обмін на грошові кошти, які новий кредитор (ТОВ "Теремплюс") зобов`язався сплатити останньому, тобто за умовами Договору фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останньому грошової вимоги цієї особи до третьої особи (боржників).

Згідно п.1.1, п.1.2, п. 1.3 Договору № 44 від 25.06.2018р. первісний кредитор ТОВ "Фінансова Компанія "Форінт" в порядку і на умовах, визначених цим договором, відступає новому кредитору ТОВ "Теремплюс" належне первісному кредитору право вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, а новий кредитор зобов`язався сплатити первісному кредитору грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору, яка визначена у п.2.1.1 - 100 000,00 грн. в день підписання цього договору.

Відповідно до п.4.2 Договору, до Нового кредитора переходять всі права кредитора, що належали до цього Первісному кредитору згідно Кредитного договору, Договорів забезпечення виключно за умови зарахування у повному обсязі суми за відступлення Права вимоги на поточний рахунок Первісного кредитора, зазначений у п. 2.1.1 Договору.

Платіжним дорученням № 35 від 23.06.2018р. ТОВ "Теремплюс" перераховано на банківський рахунок ТОВ "Фінансова Компанія "Форінт" грошові кошти у сумі 100 000,00 грн., як оплата за відступлення права вимоги за Кредитним договором та Договорами забезпечення, згідно Договору відступлення права вимоги № 44 від 25.06.2018р..

Відповідно до п. 1.4. Договору №44, право вимоги переходить до нового кредитора з моменту зарахування суми за відступлення права вимоги на умовах, які визначені у п.2.1.1. цього договору, про що складається відповідний акт приймання-передачі права вимоги.

25.06.2018р. на виконання умов договору № 44, сторонами підписано акт приймання-передачі права вимоги, який є невід`ємною частиною Договору та відповідно до якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор, ТОВ Теремплюс", прийняв право грошової вимоги на отримання всіх грошових коштів від ТОВ "Полірем-Центр" на суму 13 890 973, 95 грн., та від ТОВ "Полірем" на суму 2 184 966,81 грн., а також прийнято право грошової вимоги за договорами забезпечення.

Таким чином, позивачі зазначають, що з урахуванням розміру заборгованості, право вимоги якої відступлено згідно з п.1.3 Договору та ціни, погодженої в цьому Договорі, слід дійти висновку, що різниця (15 975 940, 76 грн.) є дисконтом, тобто платою (фінансовою вигодою), яку отримав за договором факторингу ТОВ "Фінансова компанія "Форінт".

У той же час, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт", має статус фінансової установи, проте відомості про Ттовариство з обмеженою відповідальністю "Теремплюс" до Державного реєстру фінансових установ не вносились, і статусу фінансової установи ТОВ "Теремплюс" не набуло.

На думку позивачів, вищенаведене, враховуючи суб`єктний склад сторін оспорюваних правочинів, свідчить про те, що укладений між кредитором та набувачем договір про відступлення права вимоги за своєю юридичною природою є договором факторингу.

Таким чином, позивачі вказують, що спірні договори відступлення прав вимоги укладено відповідачами з порушенням вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу, що, відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України, зумовлює їх недійсність.

Відповідачі, заперечуючи проти позову, зазначають, що оспорюванідоговір повністю відповідають вимогам чинного законодавства України, а позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими і не відповідають фактичним обставинам справи.

Зобов`язанням, згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. ст. 626-629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1077 Кодексу встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

За правилами ст. 1078 Кодексу, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Судом встановлено, що в оспорюваних Договорах відсутні положення, які дають підстави вважати, що за своєю правовою природою вони являються саме договорами факторингу.

Вказане також підтверджується Висновком науково-правової експертизи №9272 з питань правової природи договорів від 25 березня 2019 року (а.с.182-194, Т.1).

Так, чинним законодавством України визначено таку правову природу договору, як відступлення права вимоги.

Відповідно до ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Статтею 512 Кодексу передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 513 Кодексу, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

За правилами ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 515, 516 Кодексу передбачено, що заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 316, 317 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Дослідивши оспорювані Договори про відступлення права вимоги, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою останні являються договорами про передання кредитором своїх прав іншій особі (відступлення права вимоги), укладеними в порядку ст. 512 Цивільного кодексу України; зміст Договорів не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Сторони при укладенні Договорів мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі; Договори спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Також, суд вважає до необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зміст правочину, за приписами ч. 1 ст. 203 ЦК України, не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 3 статті 228 ЦК України встановлено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Таким чином, для визнання недійсним спірного договору відповідно до вищевказаної норми законодавства, позивач повинен довести, в чому саме полягає невідповідність цього правочину інтересам держави і суспільства, наявність умислу сторін або однієї сторони на укладення правочину, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наявність вини, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією із сторін.

Проте, позивачем не доведено невідповідності спірних договорів інтересам держави і суспільства та умислу будь-якої зі сторін, а також того, що вказані правочини завідомо укладалися з метою порушення таких інтересів, що унеможливлює визнання їх недійсними з цих підстав.

Як встановлено ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає позовні вимоги недоведеними і необґрунтованими, відтак, заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити повністю в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем-Центр" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Полірем" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Теремплюс" про визнання Договору відступлення права вимоги та Договору відступлення прав недійсними.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 31.07.2019 р.

Суддя Н.І. Зеленіна