ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2019 Справа № 917/287/19

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., при секретарі судового засідання Отюговій О.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу №917/287/19

за позовною заявою Комунального підприємства "Кременчукводоканал" Кременчуцької міської ради пров. Г.Бреста, 35А, м. Кременчук, Полтавська область,39602

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" вул.Старий Поділ, 5, м. Полтава, Полтавська область,36022

про стягнення 29 399,53 грн. заборгованості

ВСТАНОВИВ:

18.02.2019 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Комунального підприємства "Кременчукводоканал" Кременчуцької міської ради до відповідача Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про стягнення 29 399,53 грн. заборгованості.

Суд ухвалою від 19.02.2019 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 917/287/19 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

15.03.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № б/н від 12.03.2019 р., відповідно до якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування зазначеного відповідач посилається на те, що позовні вимоги заявлені передчасно, оскільки Господарським судом Полтавської області розглядається справа № 917/212/19 за позовом КП «Кременчукводоканал» про стягнення з ПАТ «Полтаваобленерго» грошових коштів за збільшеним тарифом. Відповідач проти даного позову заперечує вважаючи вимоги Позивача неправомірними. Судом ще не прийнято рішення щодо правомірності заявлених до стягнення сум та не присуджено дані суми до стягнення з відповідача.

Крім того, до відзиву позивачем додано клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на підставі ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, а саме пені до 1000,00 грн.

Суд ухвалою від 09.04.2019 року зупинив провадження у справі № 917/287/19 до вирішення справи № 917/212/19, що розглядається в порядку господарського судочинства та набрання законної сили судовим рішенням в справі № 917/212/19.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням господарського суду Полтавської області від 14.05.2019 року у справі № 917/212/19 позов задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, буд. 5, м. Полтава, 36022; ) на користь Комунального підприємства "Кременчукводоканал" Кременчуцької міської ради (пров. Героїв Бреста, 35-А, м. Кременчук, Полтавська обл., 39623; ) 704583 грн. 19 коп. заборгованості, 10568 грн. 75 коп. судового збору. Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.07.2019 року у справі №917/212/19 апеляційна скарга залишена без руху на підставі частини 2 статті 260 Господарського процесуального кодексу, з наданням заявникові строку для усунення недоліків, встановлених судом - 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.08.2019 року у справі № 917/212/19 повернуто апеляційну скаргу.

12.07.2019 р. від позивача надійшло клопотання, згідно якого він повідомляє суд, що відповідачем у даній справі Публічним акціонерним товариством Полтаваобленерго було змінено назву на Акціонерне товариство Полтаваобленерго та тип підприємства з публічного на приватний.

Ухвалою від 30.08.2019 року суд поновив провадження у справі №917/287/19 та замінив відповідача Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" його правонаступником - Акціонерним товариством "Полтаваобленерго".

Згідно положень ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення ( ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 14.05.2019 року по справі №917/212/19 позовні вимоги Комунального підприємства "Кременчукводоканал" Кременчуцької міської ради були задоволенні повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на користь Комунального підприємства "Кременчукводоканал" Кременчуцької міської ради 704583 грн. 19 коп. заборгованості, 10568 грн. 75 коп. судового збору.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.07.2019 року у справі №917/212/19 апеляційна скарга залишена без руху на підставі частини 2 статті 260 Господарського процесуального кодексу, з наданням заявникові строку для усунення недоліків, встановлених судом - 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.08.2019 року у справі №917/212/19 повернуто апеляційну скаргу.

Отже, зазначене рішення набрало законної сили за приписами ст. 241 ГПК України.

Даним рішенням встановлено наступне.

01.01.2017 між позивачем (Водоканал за договором) та відповідачем (Споживач за договором) був укладений договір № 58620/2880 на послуги постачання неочищеної (технічної) води (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Водоканал зобов`язується надати Споживачу послуги постачання неочищеної (технічної) води, а Споживач зобов`язується розрахуватись за вище зазначені послуги на умовах, які визначені цим договором та чинним законодавством України. Точкою передачі послуги з постачання неочищеної (технічної) води є межа балансової належності мереж Водоканалу відповідно до акту розмежування балансової належності і відповідальності за експлуатацію трубопроводів подачі неочищеної (технічної) води.

Згідно з п. 7.1. Договору цей Договір укладається з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року. Договір вважається переукладений терміном на кожний наступний рік на таких же умовах, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду.

22.11.2018 сторонами укладено Додаткову угоду, відповідно до п. 1 якої дійшли згоди про розірвання Договору № 58620/2880 на послуги постачання неочищеної (технічної) від 01.01.2017 року достроково з 01.01.2019 року.

11.12.2018 сторони підписали протокол розбіжностей до зазначеної Додаткової угоди, яким внесли зміни до п. 5 Додаткової угоди від 22.11.2018, відповідно до якого з 01.01.2019 зобов`язання Водоканалу щодо постачання неочищеної (технічної) води по Договору № 58620/2880 від 01.01.2017 припиняються. Зобов`язання Споживача щодо проведення оплати за послуги по Договору № 58620/2880 від 01.01.2017 на послуги постачання неочищеної (технічної) води діють до повного проведення Споживачем оплати послуг по вказаному Договору.

Розбіжності, що виникли між сторонами Договору під час його укладання були врегульовані у судовому порядку, що підтверджується наступними документами: рішенням Господарського суду Полтавської області від 12.04.2017 у справі № 917/128/17 та постановою Харківського апеляційного господарського суду від 31.07.2017 у справі № 917/128/17.

На момент укладення Договору, базовий тариф на постачання неочищеної (технічної) води відповідно до рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 29.08.2016 року № 776 «Про затвердження комунальному підприємству «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради тарифу на послугу з постачання неочищеної (технічної) води для філії Кременчуцька ТЕЦ ПАТ «Полтаваобленерго» та пункту 3.2. розділу III Договору для відповідача складав 1,76 грн. за 1 м.куб. (без ПДВ), та 2,11 грн. за 1 м.куб. (з ПДВ).

В подальшому вищевказаний тариф змінився.

Так, 06.11.2017 виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради було прийнято рішення № 1188 «Про затвердження комунальному підприємству «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради тарифу на послугу з постачання неочищеної (технічної) води для філії Кременчуцька ТЕЦ ПАТ «Полтаваобленерго» (далі - Рішення № 1188).

Пунктом 1 Рішення № 1188 затверджено КП «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради тариф на послугу з постачання неочищеної (технічної) води для філії Кременчуцька ТЕЦ Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» за господарським договором в розмірі 1,86 грн. без ПДВ за 1 куб.м.

13.04.2018 виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради було прийнято рішення № 403 «Про затвердження комунальному підприємству «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради тарифу на послугу з постачання неочищеної (технічної) води для філії Кременчуцька ТЕЦ ПАТ «Полтаваобленерго» (далі - Рішення № 403).

Пунктом 1 Рішення № 403 затверджено КП «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради тариф на послугу з постачання неочищеної (технічної) води для філії Кременчуцька ТЕЦ Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» за господарським договором в розмірі 2,00 грн. без (ПДВ) за 1 куб.м.

Рішення № 1188 було опубліковано 09.11.2017 року у офіційному виданні Кременчуцької міської ради - газеті «Вісник Кременчука» (випуск № 45). Рішення № 403 було опубліковано 19.04.2018 року у офіційному виданні Кременчуцької міської ради - газеті «Вісник Кременчука» (випуск № 16).

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 02.10.2018 у справі № 917/544/18 (повне рішення складено та підписано 09.10.2018), позов КП "Кременчукводоканал" до ПАТ "Полтаваобленерго" про внесення змін до Договору задоволено повністю, внесено зміни до п. 3.2 Договору на послуги постачання неочищеної (технічної) води № 58620/2880 від 01 січня 2017 року, доповнено перше речення п. 3.2 Договору на послуги постачання неочищеної (технічної) води № 58620/2880 від 01 січня 2017 року наступним реченням: "Базовий тариф на постачання неочищеної (технічної) води з 09.11.2017 року становить 1,86 грн. за 1 м. куб. (без ПДВ) та 2,23 грн. за 1 м. куб. (з ПДВ)".

Вказане рішення Господарського суду Полтавської області від 02.10.2018 у справі № 917/544/18 набрало законної сили 30.10.2018.

В свою чергу, рішенням Господарського суду Полтавської області від 02.08.2018 у справі № 917/545/18 (повне рішення складено та підписано 06.08.2018 p.), позов КП "Кременчукводоканал" до ПАТ "Полтаваобленерго" про внесення змін до Договору задоволено повністю, внесено зміни до п. 3.2 Договору на послуги постачання неочищеної (технічної) води № 58620/2880 від 01 січня 2017 року, доповнено п. 3.1 Договору наступним реченням: "Базовий тариф на постачання неочищеної (технічної) води з 19.04.2018 року становить 2,00 грн. за 1 м. куб. (без ПДВ) та 2,39 грн. за 1 м. куб. (з ПДВ)".

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 09.01.2019 рішення Господарського суду Полтавської області від 02.08.2018 року у справі № 917/545/18 залишено без змін. Таким чином, вказане рішення набрало законної сили 09.01.2019.

Згідно наданих позивачем копій актів про надання послуг в період з грудня 2017 року по січень 2019 року позивачем було передано відповідачу технічної води загальним обсягом на 3213138 м.куб. на загальну суму 7 490 730,65 грн. Вказані акти відповідачем не підписані.

Надані позивачем копії рахунків на оплату води за період з грудня 2017 року по січень 2019 року містять відмітки про отримання рахунків та відповідних актів представниками відповідача.

Судом встановлено, що за воду отриману від позивача в період з грудня 2017 року по січень 2019 року відповідач розрахувався на загальну суму 6 786 147,46 грн.

Отже, в рішенні суду від 14.05.2019 року встановлено наявність між сторонами зобов`язань, що виникли з договору № 58620/2880 на послуги постачання неочищеної (технічної) води від 01.01.2017 року. Правомірність розраховування позивачем вартості поставленої по Договору води за тарифом 1,86 грн. за 1 м.куб. без ПДВ з 09.11.2017року та за тарифом 2,00 грн. без ПДВ з 19.04.2018 року. Також судом встановлено порушення відповідачем вимог договору в частині оплати поставленої води за період з грудня 2017 року по січень 2019 року в сумі 704 583,19 грн.

Факти, встановлені в рамках справи №917/212/19, не мають доводитись знов в рамках справи № 917/287/19.

Обґрунтовуючи свої позові вимоги відповідач посилається на те, що пунктом 3.6 договору визначено, що водоканал надає споживачу рахунки за спожиті в розрахунковому періоді (п. 3.4. ) послуги, визначені пунктом 1.1. Договору. Оплата послуг з постачання технічної води проводиться Споживачем на підставі даних приладів обліку протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання рахунку. Відлік простроченого платежу починається наступного дня після закінчення цього терміну. За несвоєчасне внесення плати із Споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожний день затримки, нарахування пені здійснюється відповідно до порядку, визначеного в ч.6. ст. 232 Господарського кодексу України.

За приписами п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вказує позивач, відповідач оплату за договором в повному обсязі та у встановлені строки з грудня 2017 року по січень 2019 року не здійснив.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення в рамках даної справи:

- 24 463,69 грн. пені за періоди: з 06.11.2018 року по 05.02.2019 року (на залишок заборгованості за зобов`язаннями грудня 2017 року, січня 2018 року - березень 2018 року) та з 16.01.2018 року по 05.02.2019 року (на залишок заборгованості за зобов`язаннями квітня 2018 року - січня 2019 року);

- 2038,65 грн. 3% річних за періоди: з 06.11.2018 року по 05.02.2019 року (на залишок заборгованості за зобов`язаннями грудня 2017 року, січня 2018 року - березень 2018 року) та з 16.01.2018 року по 05.02.2019 року (на залишок заборгованості за зобов`язаннями квітня 2018 року - січня 2019 року);

- 2896,99 грн. інфляційних за період з листопада 2018 року - грудень 2018 року (на залишок заборгованості за зобов`язаннями з грудня 2017 року - березень 2018 року) (арк. с. 129-131).

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Положеннями статей 627,628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до вимог ст. ст. 525,526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.610, ст.611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

Пунктом 3.6 Договору сторони погодили, що водоканал надає споживачу рахунки за спожиті в розрахунковому періоді (п. 3.4. ) послуги, визначені пунктом 1.1. Договору. Оплата послуг з постачання технічної води проводиться Споживачем на підставі даних приладів обліку протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання рахунку. Відлік простроченого платежу починається наступного дня після закінчення цього терміну. За несвоєчасне внесення плати із Споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожний день затримки, нарахування пені здійснюється відповідно до порядку, визначеного в ч.6. ст. 232 Господарського кодексу України.

За приписами п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В межах господарської справи №917/212/19 встановлено порушення відповідачем вимог договору № 58620/2880 на послуги постачання неочищеної (технічної) від 01.01.2017 року (зі змінами та доповненнями) в частині проведення оплати за період з грудня 2017 року по січень 2019 року в загальній сумі 704 583,19 грн.

На підставі вищевикладеного позивачем нараховано відповідачу:

- 24 463,69 грн. пені за періоди: з 06.11.2018 року по 05.02.2019 року (на залишок заборгованості за зобов`язаннями грудня 2017 року, січня 2018 року - березень 2018 року) та з 16.01.2018 року по 05.02.2019 року (на залишок заборгованості за зобов`язаннями квітня 2018 року - січня 2019 року);

- 2038,65 грн. 3% річних за періоди: з 06.11.2018 року по 05.02.2019 року (на залишок заборгованості за зобов`язаннями грудня 2017 року, січня 2018 року - березень 2018 року) та з 16.01.2018 року по 05.02.2019 року (на залишок заборгованості за зобов`язаннями квітня 2018 року - січня 2019 року);

- 2896,99 грн. інфляційних за період з листопада 2018 року - грудень 2018 року (на залишок заборгованості за зобов`язаннями з грудня 2017 року - березень 2018 року) (арк. с. 129-131).

Перевіряючи розмір заявлених позивачем до стягнення пені, 3% річних та інфляційних, суд враховує наступне.

Дослідивши наданий порахунок судом встановлено, що позивачем зроблено технічну помилку при нарахуванні пені та 3% річних за періоди з 16.01.2018 року по 05.02.2019 року (на залишок заборгованості за зобов`язаннями квітня 2018 року - січня 2019 року) у році виникнення прострочення замість "16.01.2019 рок" позивачем помилково зазначено "16.01.2018 року", про описку також свідчить і фактична кількість днів прострочення, за які позивач нараховує санкції. Вищевикладене суд бере до уваги та обраховує пеню, 3% річних на залишок заборгованості за зобов`язаннями квітня 2018 року - січня 2019 року період за період з 16.01.2019 року по 05.02.2019 року.

Як зазначено судом вище, позивачем нараховуються штрафні санкції за порушення відповідачем вимог договору № 58620/2880 на послуги постачання неочищеної (технічної) від 01.01.2017 року (зі змінами та доповненнями) в частині проведення оплати за період з грудня 2017 року по січень 2019 року в загальній сумі 704 583,19 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, рахунки на оплату за вищевказаний період заборгованості були виставлені позивачем та отримані відповідачем в наступні дати:

- за зобов`язаннями грудня 2017 року рахунок було вручено відповідачу 26.12.2017 року. Отже прострочення по оплаті за грудень 2017 року у відповідача виникло починаючи з 04.01.2018 року;

- за зобов`язаннями січня 2018 року рахунок було вручено відповідачу 23.01.2018 року. Отже прострочення по оплаті за січень 2018 року у відповідача виникло починаючи з 31.01.2018 року;

- за зобов`язаннями лютого 2018 року рахунок було вручено відповідачу 23.02.2018 року. Отже прострочення по оплаті за лютий 2018 року у відповідача виникло починаючи з 03.03.2018 року;

- за зобов`язаннями березня 2018 року рахунок було вручено відповідачу 23.03.2018 року. Отже прострочення по оплаті за березень 2018 року у відповідача виникло починаючи з 31.03.2018 року;

- за зобов`язаннями квітня 2018 року рахунок було вручено відповідачу 23.04.2018 року. Отже прострочення по оплаті за квітень 2018 року у відповідача виникло починаючи з 01.05.2018 року;

- за зобов`язаннями травня 2018 року рахунок було вручено відповідачу 23.05.2018 року. Отже прострочення по оплаті за травень 2018 року у відповідача виникло починаючи з 31.05.2018 року;

- за зобов`язаннями червня 2018 року рахунок було вручено відповідачу 23.06.2018 року. Отже прострочення по оплаті за червень 2018 року у відповідача виникло починаючи з 30.06.2018 року;

- за зобов`язаннями липня 2018 року рахунок було вручено відповідачу 23.07.2018 року. Отже прострочення по оплаті за січень 2018 року у відповідача виникло починаючи з 31.07.2018 року;

- за зобов`язаннями серпня 2018 року рахунок було вручено відповідачу 23.08.2018 року. Отже прострочення по оплаті за серпень 2018 року у відповідача виникло починаючи з 31.08.2018 року;

- за зобов`язаннями вересня 2018 року рахунок було вручено відповідачу 24.09.2018 року. Отже прострочення по оплаті за вересень 2018 року у відповідача виникло починаючи з 02.10.2018 року;

- за зобов`язаннями жовтня 2018 року рахунок було вручено відповідачу 23.10.2018 року. Отже прострочення по оплаті за жовтень 2018 року у відповідача виникло починаючи з 31.10.2018 року;

- за зобов`язаннями листопада 2018 року рахунок було вручено відповідачу 23.11.2018 року. Отже прострочення по оплаті за листопад 2018 року у відповідача виникло починаючи з 01.12.2018 року;

- за зобов`язаннями грудня 2018 року рахунок було вручено відповідачу 22.12.2018 року. Отже прострочення по оплаті за грудень 2018 року у відповідача виникло починаючи з 29.12.2018 року;

- за зобов`язаннями січня 2019 року рахунок було вручено відповідачу 04.01.2019 року. Отже прострочення по оплаті за січень 2019 року у відповідача виникло починаючи з 15.01.2019 року.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

У пункті 3.6 договору сторони також погодили, що за несвоєчасне внесення плати із Споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожний день затримки, нарахування пені здійснюється відповідно до порядку, визначеного в ч.6. ст. 232 Господарського кодексу України.

Отже, пеня за порушення строків оплати за договором укладеним між сторонами повинна обраховуватися на підставі п. 3.6. договору та з врахуванням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку пені, остання за зобов`язаннями грудня 2017 року - липня 2018 року з обрахована позивачем за період що перевищує шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане, що суперечить вимогам п. 3.6. договору та статті 232 ГК України

Тому на підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 16 689,44 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про правомірність вимог позивача, щодо стягнення з відповідача 7 774,25 грн. пені, 2038,65 грн. 3% річних та 2896,99 грн. інфляційних (розрахунок перевірено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

До відзиву на позовну заяву позивачем додано клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на підставі ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, а саме пені до 1000,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.05.2018 року у справі № 917/1068/17 та у постанові від 15.05.2018 року справі 905/2009/17.

В обґрунтування даного клопотання відповідач посилається на те, що неочищена технічна вода по договору використовувалась відповідачем виключно для виробництва електричної та теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. Рівень тарифів на опалення та постачання гарячої води населенню не покриває затрати товариства та є збитковим. Крім того у населення перед нашим товариством наявна значна заборгованість за дані послуги.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Отже, враховуючи майновий стан сторін, оцінивши співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, врахувавши інтереси обох сторін суд не вбачає підстав для зменшення пені, оскільки її розмір не є значним.

Відповідно до положень ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує встановлена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Оскільки в силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду, суд приймає до уваги рішення господарського суду у справі №917/212/19 та встановлені у ньому факти, при цьому ці факти не можуть ставитися судом під сумнів.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 7774,25 грн. пені, 2038,65 грн. 3% річних та 2896,99 грн. інфляційних є підтвердженими документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, буд. 5, м. Полтава, 36022, ідентифікаційний код 00131819) на користь Комунального підприємства "Кременчукводоканал" Кременчуцької міської ради (пров. Героїв Бреста, 35-А, м. Кременчук, Полтавська обл., 39623, ідентифікаційний код 03331655) 7774,25 грн. пені, 2038,65 грн. 3% річних, 2896,99 грн. інфляційних та 830,48 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 10.09.2019 року.

Суддя Тимощенко О.М.