РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.09.2019Справа № 910/8013/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» (02081, м. Київ, вул. Дніпровська набережна, буд. 25-Б; ідентифікаційний код: 31025659)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» (02094, м. Київ, вул. Червоногвардійська, буд. 27А; ідентифікаційний код: 34726705)

про стягнення 27126,82 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

20.06.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» про стягнення 27126,82 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов`язку з плати послуг, які надавались позивачем у період з березня 2015 року по грудень 2018 року за Договором №229-12 від 02.04.2012, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 27126,82 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 позовну заяву Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивачем були усунуті недоліки позовної заяви, вказані судом в ухвалі від 25.06.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2019 відкрито провадження у справі № 910/8013/19, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

29.08.2019 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав на те, що рахунки на оплату позивачем не виставлялись, з огляду на що, зважаючи на положення ст. 212 Цивільного кодексу України, відповідач не є таким, що прострочив.

Крім того, відповідач вказав на те, що позовні вимоги не підтверджуються жодними документами первинного бухгалтерського обліку (рахунками-фактури, актами приймання- передачі, накладними, виписками, тощо), що свідчить про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами свої заявлені позовні вимоги.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

02.04.2012 між Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» (підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» (організація) укладено Договір №229-12, відповідно до умов якого підприємство, керуючись п. 6, 7 ст. 31 Закону України «Про телекомунікації» та відповідно до технічних умов, надає організації доступ до внутрішніх стояків слабих струмів з місцями для розміщення відповідного сертифікованого телекомунікаційного устаткування в технічних приміщеннях та його підключення до внутрішньо будинкових інженерних мереж у будинках, згідно з Додатком №1, підтримує внутрішньо будинкові мережі та приміщення в належному технічному стані, а організація на умовах цього договору оплачує підприємству експлуатаційні витрати.

Експлуатаційні витрати - господарська діяльність, яка пов`язана з наданням житлово-комунальних послуг та виконанням робіт, спрямована на задоволення потреб фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та ремонту житлового (майнового) комплексу (його частини), а також утримання та обслуговування його інженерних мереж, відповідно до вимог норм, стандартів, правил.

Відповідно до ч. 6 ст. 31 Закону України «Про телекомунікації» суб`єкти господарювання, які здійснюють будівництво телекомунікаційних мереж загального користування, можуть установлювати в приміщеннях, що їм належать на правах найму, телекомунікаційне обладнання, використовувати дахи будинків і технічні приміщення для встановлення антен та необхідного обладнання на підставі договору з власником приміщення.

Згідно з ч. 7 ст. 31 Закону України «Про телекомунікації» порядок та умови використання діючих трубопроводів, кабельних каналів, колекторів, веж, антен та інших пристроїв особами, яким вони не належать, встановлюються договором з їх власником.

Згідно з п. 2.1 Договору №229-12 від 02.04.2012 підприємство зобов`язується підтримувати в технічних приміщеннях та місцях загального користування будинку необхідний для цих приміщень температурний режим; забезпечувати, відповідно до норм та стандартів, технічне обслуговування приміщень та елементів будинку, його обладнання, проводити ремонт, підтримувати чистоту в приміщеннях.

Відповідно до п. 3.1 Договору №229-12 від 02.04.2012 організація зобов`язується до 25-го числа кожного місяця сплачувати підприємству грошові кошти за цим договором в розмірі, визначеному у додатку №1 та додатку №2 до цього договору. Перша оплата за цим договором на умовах попередньої оплати в розмірі місячного нарахування здійснюється організацією протягом 3-х банківських днів на підставі рахунку-фактури, який організація отримує у підприємства.

Відповідно до п. 3.2 Договору №229-12 від 02.04.2012 розмір плати відшкодування витрат на використання електроенергії, яка сплачується організацією після підписання цього договору, визначений у додатку №2.

Підприємство до 15 числа кожного поточного місяця здійснює нарахування попередньої оплати за цим договором на наступний розрахунковий період і надає (надсилає) організації до 20 числа поточного місяця рахунок-фактуру (п. 3.3 Договору №229-12 від 02.04.2012).

Відповідно до п. 3.4 Договору №229-12 від 02.04.2012 розмір попередньої оплати не перевищує 100% нарахованої плати за місяць. Різниця між попередньої оплатою та фактичною сумою оплати за цим договором в разі недоплати - оплачується організацією, в разі переплати - вважається оплатою за майбутні розрахункові періоди по договору.

Відповідно до п. 3.5 Договору №229-12 від 02.04.2012 сума щомісячної плати за цим договором може змінюватися у зв`язку зі зміною вартості послуг, цін та тарифів, які впливають на розмір оплати, зміною кількості будинків, про що укладається додаткова угода. Про зміну суми оплати зацікавлена сторона письмово повідомляє іншу сторону з обґрунтуванням причин, що зумовили зміну щомісячної оплати, за 5 робочих днів до бажаної дати.

Згідно з п. 3.6 Договору №229-12 від 02.04.2012 сторони домовились, що сума щомісячної плати за цим договором, з підстав, встановлених у п. 3.5 договору, не може збільшуватися більше ніж на 10% від розміру щомісячної плати, вказаному у Додатку до договору, протягом календарного року.

Відповідно до п. 6.1 Договору №229-12 від 02.04.2012 договір укладений терміном на 2 роки і діє з 02.04.2012 до 02.04.2014.

Якщо за місяць до закінчення терміну дії цього договору жодна із сторін не заявить письмово іншій стороні про розірвання договору або зміни умов договору, то договір вважається продовженим ще на один рік і на тих же умовах (п. 6.2 Договору №229-12 від 02.04.2012).

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Додатком №1 до Договору №229-12 від 02.04.2012 (Розрахунок плати за користування внутрішніми стояками слабих струмів та місцями розміщення сертифікованого обладнання) сторони погодили, що відповідачу надається доступ (для розміщення сертифікованого обладнання) у будинках за адресами: 1) вул. Китаївська, 59; 2) вул. Червоногвардійська, буд. 10; 3) вул. Червоногвардійська, буд. 12; вартість - 504,00 грн. з ПДВ.

Додатком №2 до Договору №229-12 від 02.04.2012 (Розрахунок відшкодування втрат використання електроенергії) сторони погодили, що загальна вартість відшкодування втрат використання електроенергії становить 164,86 грн.

Судом встановлено, що 02.02.2015 між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору №229-12 від 02.04.2012, якою сторони внесли зміни до Додатку №2 та виклали його у новій редакції, зокрема, зазначивши, що споживання електроенергії обладнання становить 600 кВт/міс; щомісячний розрахунок вартості здійснюється за формулою: споживання електроенергії згідно потужності обладнання по кожному об`єкту, помножений на діючий тариф НКРЕ станом на день розрахунку.

Як встановлено судом, відповідно до п. 3.1 Договору №229-12 від 02.04.2012 організація зобов`язується до 25-го числа кожного місяця сплачувати підприємству грошові кошти за цим договором в розмірі, визначеному у додатку №1 та додатку №2 до цього договору.

Таким чином, з лютого 2015 року вартість грошових коштів, що підлягали сплаті відповідачем, становили суму 504,00 грн (плата за користування внутрішніми стояками слабих струмів та місцями розміщення сертифікованого обладнання) + 600кВт/міс * тариф НКРЕ.

Як вбачається з довідки розрахунку заборгованості за Договором №229-12 від 02.04.2012 (долучена позивачем до позовної заяви), за період з березня 2015 року по грудень 2018 року загальна сума грошових коштів, що підлягала сплаті відповідачем становить 78716,59 грн.

Перевіривши нараховані щомісячні розміри платежів, зазначені у довідці, суд дійшов висновку в їх обґрунтованості.

Зокрема, судом перевірено тарифи НКРЕ (роздрібні тарифи на електричну енергію, що відпускається для кожного класу споживачів, крім населення, на території України), які були чинними у спірний період та відомості щодо яких розміщені на сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) за адресою http://www.nerc.gov.ua.

Наприклад, у листопаді 2016 року було встановлено тариф (для ПАТ «Київенерго») 196,99 коп./кВт·год без ПДВ.

Тобто, за 600 кВт (відповідно до Додатку №2 до Договору №229-12 від 02.04.2012 в редакції додаткової угоди) місячна вартість становить 1418,33 грн. (разом з ПДВ) = 600*1,9699+20%.

Отже, платіж за жовтень 2016 року становить 1922,33 грн. (1418,33 + 504).

Аналогічним чином судом були перевірено всі вказані у довідці розрахунку заборгованості нараховані позивачем суми платежів, які підлягали сплаті (відшкодуванню) відповідачем.

Таким чином, перевіривши нараховані щомісячні розміри платежів, зазначені у довідці, суд дійшов висновку в їх обґрунтованості.

При цьому, відповідачем не було висловлено жодних заперечень щодо ненадання позивачем у спірному періоді послуг, передбачених умовами Договору №229-12 від 02.04.2012, чи надання їх не у повному обсязі.

Водночас, у відзиві на позовну заяву відповідач вказав на те, що позовні вимоги не підтверджуються жодними документами первинного бухгалтерського обліку (рахунками-фактури, актами при ймення-передачі, накладними, виписками, тощо), що свідчить про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами свої заявлені позовні вимоги.

Суд вважає вказані твердження відповідача необґрунтованими з огляду на те, що умовами Договору №229-12 від 02.04.2012 не передбачено складення між сторонами як будь-яких актів приймання-передачі, так і інших документів (за твердженням відповідача - документів первинного бухгалтерського обліку).

При цьому, враховуючи характер послуг, які надаються позивачем, а саме, їх триваюче та постійне надання з моменту монтажу обладнання відповідача до моменту його демонтажу, та визначений умовами Договору №229-12 від 02.04.2012 місячний розмір платежу, відсутні будь-які потреби у складанні місячних актів надання послуг або будь-яких інших документів.

З огляду на те, що відповідачем не надано суду доказів (в тому числі не висловлено у відзиві на позовну заяву), що у спірному періоді послуги, передбачені умовами договору, позивачем не надавались або надавались не у повному обсязі, в тому числі доказів демонтажу обладнання, суд дійшов висновку, що позивачем належним чином виконувались зобов`язання за Договором №229-12 від 02.04.2012, у зв`язку з чим відповідач, отримавши послуги, зобов`язаний їх оплатити на умовах, які встановлені Договором №229-12 від 02.04.2012.

Тобто, характер послуг, які надаються позивачем за Договором №229-12 від 02.04.2012, не передбачає обов`язкового складення будь яких щомісячних документів первинного бухгалтерського обліку на підтвердження факту надання таких послуг.

До того ж, місячна сума платежу, яка належить до сплати відповідачем, залежить від кількості обладнання у будинках, довжини дроту та тарифу НКРЕ (відповідно до Додатку №1 та Додатку №2).

Відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували інформацію, викладену у вказаних додатках до Договору №229-12 від 02.04.2012, зокрема, щодо кількості обладнання у будинках, довжини дроту, що експлуатувались у спірному періоді.

Відповідачем взагалі не додано до відзиву на позовну заяву будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень.

За наведених обставин, оцінюючи докази в їх сукупності (та зважаючи, що відповідачем здійснювались періодично оплати) суд дійшов висновку в необґрунтованості тверджень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3.1 Договору №229-12 від 02.04.2012 організація зобов`язується до 25-го числа кожного місяця сплачувати підприємству грошові кошти за цим договором в розмірі, визначеному у додатку №1 та додатку №2 до цього договору.

Відповідачем не надано суду доказів сплати позивачу грошових коштів у загальному розмірі 78716,59 грн. за період з березня 2015 року по грудень 2018 року.

Водночас, за твердженням позивача (відповідно до довідки розрахунку заборгованості) відповідачем були сплачені позивачу грошові кошти у загальному розмірі 51589,77 грн., у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 27126,82 грн.

Доказів сплати грошових коштів у розмірі 27126,82 грн. станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Що стосується тверджень відповідача, що позивач не виставляв йому рахунки на оплату, у зв`язку з чим відповідач не прострочив виконання зобов`язання, суд вважає вказані твердження відповідача необґрунтованими, так як ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 цього ж Кодексу; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов`язку з оплати послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №923/712/17.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» за Договором №229-12 від 02.04.2012 у сумі 27126,82 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» про стягнення 27126,82 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

У прохальній частині позовної заяви позивач просив суд покласти судові витрати на відповідача.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно з ч. 3 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

До позовної заяви позивачем долучено копію Договору №174-19 про надання правничої допомоги від 01.02.2019, укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Шенлі», відповідно до умов якого за результатами проведення електронних закупівель у формі відкритих торгів виконавець як переможець відкритих торгів зобов`язується надати послуги з юридичного обслуговування та юридичного представництва (консультаційні послуги, претензійно-правова робота, представництво у судах всіх інстанцій, органах державної виконавчої служби), обсяг і перелік яких визначено у Додатку №1 до договору, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги.

Відповідно до п. 6.2 Договору вартість окремих послуг визначається сторонами у Додатку №1 до договору.

Згідно з п. 6.3 Договору найменування, обсяг та загальна вартість послуг, наданих за звітній місяць, зазначаються в актах виконаних робіт.

Відповідно до п. 6.4 Договору оплата послуг здійснюється шляхом перерахування коштів на банківський рахунок протягом 5-ти банківських днів після підписання акту виконаних робіт.

Як вбачається з Додатку №1 до Договору вартість послуг з підготовки і подання заяви по суті до суду (що включає аналіз документів, вибір правової позиції, підготовка і подання позову і відповіді на відзив або відзиву та заперечень на відповідь на відзив, збір доказів, підготовка необхідних клопотань) становить 8000,00 грн.

В акті виконаних робіт за травень 2019 року від 31.05.2019, складеному позивачем та Адвокатським об`єднанням «Шенлі», зазначено, що у травні 2019 року виконавець надав замовнику послуги на суму 92600,00 грн.

Як вбачається з Додатку №1 до вказаного Акту за підготовку і подання позову до Господарського суду міста Києва до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» про стягнення боргу у розмірі 27126,82 за Договором №229-12 від 02.04.2012 (що включає аналіз документів, вибір правової позиції, підготовка і подання позову та відповіді на відзив) вартість послуг становить 8000,00 грн.

Судом встановлено, що 25.06.2019 позивач сплатив Адвокатському об`єднанню «Шенлі», грошові кошти у загальному розмірі 92600,00 грн, що підтверджується банківською випискою з рахунку Адвокатського об`єднання «Шенлі».

Відповідно до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем не заявлено клопотання про зменшення витрат на правову допомогу адвоката, понесених позивачем у даній справі.

За висновком суду, розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим, підтвердженим доказами та спів мірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову.

Згідно з ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таки чином, у зв`язку з задоволенням позову у повному обсязі, на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у зв`язку з задоволенням позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, ч. 1 ст. 129, ст.ст. 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» (02094, м. Київ, вул. Червоногвардійська, буд. 27А; ідентифікаційний код: 34726705) на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» (02081, м. Київ, вул. Дніпровська набережна, буд. 25-Б; ідентифікаційний код: 31025659) грошові кошти у розмірі 27126 (двадцять сім тисяч сто двадцять шість) грн 82 коп., витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 8000 (вісім тисяч) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 09.09.2019

Суддя Д.О. Баранов