ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"16" серпня 2019 р. Справа № 911/2041/19

Суддя Бацуца В. М. розглянувши заяву та додані до неї матеріали

за заявою Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", (49094, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, м. Дніпро)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Антор-Експо", (03027, вул. Садова, буд. 6, с. Новосілки, Києво-Святошинський р-н, Київська область)

про видачу судового наказу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось в господарський суд Київської області із заявою про видачу судового наказу за вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Антор-Експо" про стягнення заборгованості по кредиту у розмірі 34 741, 47 грн, заборгованості по відсотками за користування кредитом у розмірі 45 757, 41 грн та пені у розмірі 48 137, 62 грн, що виникли внаслідок невиконання боржником свого обов`язку щодо своєчасного повернення кредитних коштів та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом за кредитним договором № б/н від 17.12.2014 р., який складається з Заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг б/н від 17.12.2014 р., "Умов та правил надання банківських послуг" ПАТ КБ "Приватбанк".

Розглянувши заяву заявника про видачу судового наказу у справі, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що вказана заява є такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ст. 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

2. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

3. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці.

4. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 148 цього ж кодексу судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

2. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 цього ж кодексу У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Як вбачається із відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вірним місцезнаходженням (адресою реєстрації), поштовим індексом позивача є: 01001, вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що вказана заява містить невірне місцезнаходження (адреса реєстрації), поштовий індекс позивача - 49094, АДРЕСА_1 , що не відповідає вимогам ст. 150 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ст. 160 Цивільного процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

2. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

3. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 161 цього ж кодексу судовий наказ може бути видано, якщо:

1) заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку;

2) заявлено вимогу про компенсацію витрат на проведення розшуку відповідача, боржника, дитини або транспортних засобів боржника;

3) заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості;

4) заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

5) заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

6) заявлено вимогу про повернення вартості товару неналежної якості, якщо є рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту продажу товару неналежної якості, ухвалене на користь невизначеного кола споживачів;

7) заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

2. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Отже, враховуючи вищевказані положення Господарського процесуального кодексу України та Цивільного процесуального кодексу України та за наслідками їх правового аналізу суд вважає, що відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України за відповідною заявою заявника судовий наказ може бути видано тільки і лише за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і не може бути видано за додатковими вимогами про стягнення індексу інфляції та 3 відсотків річних чи штрафних санкцій, нарахованих заявником на суму заборгованості, тощо за таким договором.

Як вбачається із матеріалів справи і було зазначено вище, Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось в господарський суд Київської області із заявою про видачу судового наказу за вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Антор-Експо" не лише заборгованості по кредиту у розмірі 34 741, 47 грн, заборгованості по відсотками за користування кредитом у розмірі 45 757, 41 грн, а й пені у розмірі 48 137, 62 грн, що виникли внаслідок невиконання боржником свого обов`язку щодо своєчасного повернення кредитних коштів та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом за кредитним договором № б/н від 17.12.2014 р., який складається з Заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг б/н від 17.12.2014 р., "Умов та правил надання банківських послуг" ПАТ КБ "Приватбанк", що не відповідає вимогам ст. 148 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 152 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:

1) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу;

4) наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 цієї частини;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;

9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

2. Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

3. У разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

4. Суддя з метою визначення підсудності, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, не пізніше наступного дня з дня отримання заяви про видачу судового наказу перевіряє зазначене у заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

5. Якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, суд не пізніше десяти днів з дня надходження заяви постановляє ухвалу про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю.

Відповідно до ст. 153 цього ж кодексу відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

2. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку про відмову заявнику у видачі судового наказу.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 147, 148, 152, 153, 233 235, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви № б/н від 31.07.2019 р. (вх. № 1212/19 від 12.08.2019 р.) Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (49094, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, м. Дніпро) про видачу судового наказу за вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Антор-Експо", (03027, вул. Садова, буд. 6, с. Новосілки, Києво-Святошинський р-н, Київська область) про стягнення заборгованості по кредиту у розмірі 34 741, 47 грн, заборгованості по відсотками за користування кредитом у розмірі 45 757, 41 грн та пені у розмірі 48 137, 62 грн за кредитним договором № б/н від 17.12.2014 р., який складається з Заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг б/н від 17.12.2014 р., "Умов та правил надання банківських послуг" ПАТ КБ "Приватбанк".

2. Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків, а відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена протягом десяти днів шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд Київської області.

Суддя В.М.Бацуца