ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2019 р. Справа№ 925/352/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Ткаченка Б.О.

Коротун О.М.

секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 04.09.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Ліщинівське"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.06.2019 (повний текст рішення складено та підписано 18.06.2019)

у справі № 925/352/19 (головуючий суддя Грачов В.М. )

за позовом Приватного підприємства "Фенікс Агро"

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Ліщинівське"

про стягнення 204 681 грн. 55 коп.,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 року Приватне підприємство "Фенікс Агро" звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Ліщинівське" про стягнення 204 681 грн. 55 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем умов договору поставки №05/09/18 від 05.09.2018 щодо поставки товару в повному обсязі, в результаті чого позивач просив суд стягнути з відповідача 204 681 грн. 55 коп., з яких: 155000 грн. боргу, 45859 грн. 89 коп. пені, 3821 грн. 66 коп. 3% річних.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 05.06.2019 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліщинівське" на користь Приватного підприємства "Фенікс Агро" - 155 000 грн. боргу, 45 859 грн. 89 коп. пені, 3 821 грн. 66 коп. 3% річних, 3070 грн. 22 коп. судових витрат.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідач в порушення покладеного на нього обов`язку згідно з договором поставки №05/09/18 від 05.09.2018 своє зобов`язання щодо поставки товару в повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Ліщинівське" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 05.06.2019 у справі № 925/352/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки не відклав розгляд справи у зв`язку з неявкою у судове засідання представника відповідача.

Крім того, на думку апелянта, місцевий господарський суд помилково визнав розмір заборгованості у сумі 155 000 грн., що, в свою чергу, призвело до завищення сум нарахувань пені та 3% річних.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

22.08.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду Приватним підприємством "Фенікс Агро" подано відзив на апеляційну скаргу. Проте, колегія суддів не приймає вказаний відзив до розгляду, оскільки він не підписаний директором Приватного підприємства "Фенікс Агро".

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2019 справу № 925/352/19 передано для розгляду колегії суддів у складів головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Ткаченко Б.О., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.08.2019 поновлено Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Ліщинівське" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 05.06.2019 у справі № 925/352/19, відкрито апеляційне провадження та призначено до розгляду апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Ліщинівське" на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.06.2019 у справі № 925/352/19 на 04.09.2019.

Явка учасників у судове засідання

Представник відповідача у судове засідання, призначене на 04.09.2019, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням, наявним у матеріалах справи.

Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника відповідача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, та враховуючи відсутність заперечень представника позивача про розгляд справи у його відсутність, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначеного представника за наявними у справі матеріалами.

Позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні апеляційної інстанції 04.09.2019 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив у її задоволенні відмовити, оскаржене рішення суду залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

05.09.2018 року між Приватним підприємством "Фенікс Агро" (далі -покупець) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Ліщинівське" (далі - постачальник) укладено договір поставки № 05/09/18 (далі - договір) (т. 1; а.с. 24-26), за умовами пункту 1.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передавати у власність (поставляти), а покупець приймати і оплачувати: зернові культури (далі - товар), найменування, кількість, якість, умови та строки поставки, ціна за одиницю та загальна вартість якого зазначається у специфікації(ях) та/або видатковій(их) накладній(их), які є невід`ємними частинами даного договору.

Відповідно до пункту 1.3 договору поставка товару здійснюється як однією, так і декількома партіями відповідно до специфікацій. Під "партією товару" сторони розуміють кількість товару, на яку оформлена одна видаткова накладна та/або ТТН.

Згідно з пунктами 3.2 - 3.3 договору загальна вартість (ціна) договору становить суму, що складається із вартості кожної поставленої партії товару, вказаних у відповідних видаткових накладних та/або специфікаціях. Остаточна вартість товару визначається за наслідками перерахунку ціни товару, здійсненого на підставі даних хлібоприймального підприємства (елеватора) у точці розвантаження.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що 80 % вартості товару покупець оплачує постачальнику по факту завантаження за ціною, зазначеною у специфікації відповідної партії товару.

Залишок вартості товару, визначеної відповідно до п. 3.3 цього договору, покупець сплачує постачальнику протягом п`яти банківських днів від дати реєстрації постачальником податкової накладної за ціною товару, визначеною відповідно до п. 3.3 цього договору (пункт 3.5 договору).

Сторони у пунктах 3.6 - 3.7 договору визначили, що спосіб оплати товару покупцем: безготівковий розрахунок шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. При взаємному погодженні можуть застосовуватися інші форми розрахунків, що не суперечать положенням діючого законодавства України. Покупець має право оплачувати товар на всю суму, визначену у відповідній специфікації або частинами, відповідно до замовленої кількості товару.

Строк і умови поставки зазначаються у специфікації, які обумовлюються сторонами на кожну поставку партії товару. Погодження поставки партії товару здійснюється на підставі заявок покупця, переданих за допомогою електронної пошти на електронну адресу, зазначену в п.п. 11.10. п. 11 даного договору у вигляді електронного листа. Заявка на поставку товару має містити найменування товару, кількість та конкретну дату поставки. (пункти 4.1 - 4.2.1 договору).

У пункті 4.3 договору встановлено, що постачальник зобов`язується поставити товар в строк мне пізніше 24 годин від дати зазначеної у заявці.

Відповідно до п. 4.4 договору постачальник, на кожну партію товару в обов`язковому порядку надсилає за місцезнаходженням покупця оригінали наступних документів (документи надсилаються не пізніше трьох календарних днів з дати поставки товару): рахунок-фактуру, видаткову накладну, ТТН.

Згідно з п. 4.8. договору датою поставки партії товару вважається дата зазначена у видатковій накладній, підписаній уповноваженими представниками сторін. Перехід права власності, а також ризику випадкового знищення або випадкового пошкодження товару відбувається в момент передання товару покупцеві за видатковими накладними.

Сторони у пункті 7.4 договору встановили, що у разі порушення строку поставки товару, постачальник сплачує на користь покупця штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

Пунктом 7.4.4 договору передбачено, що у випадку односторонньої відмови у завантаженні товару або поставки товару в меншій кількості ніж кількості, оплаченої покупцем, постачальник зобов`язується повернути покупцеві попередню оплату, на яку поставку не було здійснено протягом 3 робочих днів з дня пред`явлення письмової вимоги покупцем. У випадку прострочення повернення попередньої оплати, постачальник сплачує на користь покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який сплачується пеня, за кожен день прострочення. Під відмовою від поставки товару розуміють будь-які дії/бездіяльність постачальника, які свідчать про відмову постачальника поставляти товар (повідомлення покупця по телефону, електронній пошті, не завантаження прибулих транспортних засобів в місце поставки, відмова після направлення заявки на поставку товару).

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін, скріплення печатками та діє до 31.12.2018, однак, припиняє свою дію не раніше повного виконання сторонами свої зобов`язань по цьому договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (пункти 10.1 - 10.2 договору).

05.09.2018 сторони погодили специфікацію № 1 до договору 05/09/18 від 05.09.2018, за умовами якої сторони дійшли згоди про поставку наступної партії товару: соняшник у кількості 100 тон +/- 10%, загальною вартістю 1030000 грн. з ПДВ, строк поставки 5.09.2018-10.09.2018, оплата товару здійснюється на умовах: 80 % оплата вартості товару по факту завантаження, 20 % - згідно реєстрів якості товару в пункті вивантаження та після реєстрації податкової накладної в ЄРПП. Специфікація скріплена печатками та підписана сторонами договору (т. 1; а.с. 27).

Спір у справі виник у зв`язку із тим, що відповідач у повному обсязі не здійснив поставку товару в установлений договором № 05/09/18 від 05.09.2018 строк та не повернув суму попередньої оплати у розмірі 155 000,00 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, договір, укладений між Приватним підприємством "Фенікс Агро" та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Ліщинівське", за своєю правовою природою відноситься до договорів поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

В силу статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалось вище, пунктом 6 специфікації №1 від 05.09.2018 передбачено, що оплата товару здійснюється на умовах: 80 % оплата вартості товару по факту завантаження, 20 % - згідно реєстрів якості товару в пункті вивантаження та після реєстрації податкової накладної в ЄРПП.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та відповідно до матеріалів справи, позивач перерахував на рахунок відповідача 824 000 грн. з призначенням платежу: оплата за соняшник згідно рахунку фактури №СФ-41 від 04.09.18, що підтверджується наступними платіжними дорученнями: № 25890 від 05.09.2018 на суму 450 000 грн.; № 25903 від 05.09.2018 на суму 374 000 грн. (т. 1; а.с. 10-11).

Відповідно до матеріалів справи позивач поставив, а відповідач прийняв без зауважень товар - соняшник у загальній кількості 38,78 тон на загальну суму 396 877 грн. 28 коп., що підтверджується наступними видатковими накладними: № РН-0000223 від 16.09.2018 на суму 207 563 грн. 28 коп. з ПДВ; № 0000224 від 18.09.2018 на суму 189 314 грн. з ПДВ. (т. 1; а.с. 28-29).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач перерахував на рахунок позивача 272 122 грн. 72 коп. попередньої оплати із призначенням платежу: повернення надмірно перерахованих коштів по договору № 05/09/18 від 05.09.2018, вказана обставина підтверджується платіжними дорученнями: № 336 від 04.10.2018 на суму 52 122 грн. 72 коп.; № 366 від 05.10.2018 на суму 25 000 грн.; №386 від 08.10.2018 на суму 25 000 грн.; №413 від 09.10.2018 на суму 25 000 грн.; №596 від 23.10.2018 на суму 25 000 грн.; №637 від 25.10.2018 на суму 25 000 грн.; № 684 від 31.10.2018 на суму 25 000 грн.; № 808 від 20.11.2018 на суму 25 000 грн.; № 1071 від 14.01.2019 на суму 25 000 грн.; №1192 від 12.02.2019 на суму 20 000 грн. (т. 1; а.с. 12-21).

Отже, основна заборгованість за договором поставки складає 155 000 грн. (824 000 грн. (попередня оплата) - 396 877,28 грн. (поставлено товар) - 272 122,72 грн. (повернення попередньої оплати) =155 000 грн.).

Таким чином, з огляду на вказане вище, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що, оскільки відповідач, як постачальник, у повному обсязі поставку товару у встановлені договором строки не здійснив, кошти попередньої оплати не повернув, тому вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 155 000 грн. є обґрунтованою, доказаною та такою, що підлягає задоволенню.

Позивач у позовній заяві також просив суд стягнути з відповідача 45 859,89 грн. пені. З приводу цієї частини позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов`язку щодо поставки товару у встановлені договором строки не здійснив, кошти попередньої оплати не повернув, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (стаття 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (стаття 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

В силу статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України).

Приписами статтей 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.4.4 договору передбачено, що у випадку односторонньої відмови у завантаженні товару або поставки товару в меншій кількості ніж кількості, оплаченої покупцем, постачальник зобов`язується повернути покупцеві попередню оплату, на яку поставку не було здійснено протягом 3 робочих днів з дня пред`явлення письмової вимоги покупцем. У випадку прострочення повернення попередньої оплати, постачальник сплачує на користь покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

Апеляційний господарський суд, перевіривши, за допомогою програми "Ліга:Закон", розрахунок пені, наведений позивачем, дійшов висновку, що сума пені у розмірі 45 859,89 грн. є арифметично правильною.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 3 821,66 грн. - 3% річних.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Перевіривши розрахунок 3% річних, наведений позивачем у позовній заяві, колегія суддів погоджується, що сума 3% річних у розмірі - 3 821,66 грн. є арифметично правильною, тому суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на порушення місцевим судом норм процесуального права, оскільки суд не відклав розгляд справи у зв`язку з неявкою у судове засідання представника відповідача, визнаються колегією суддів безпідставними, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з частиною 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу за відсутності учасника справи або його представника, якщо їх було належним чином повідомлено про судове засідання, у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (§66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

З матеріалів справи видно, що Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Ліщинівське" копія ухвали Господарського суду Черкаської області від 20.05.2019 була отримана 28.05.2019. Отже, відповідач був належним чином повідомлений ухвалою місцевого суду про призначення справи до розгляду, що підтверджується поштовим повідомленням (т. 1; а.с. 45). Крім того, як вбачається з інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалу Господарського суду Черкаської області від 20.05.2019 було офіційно оприлюднено на сайті 22.05.2019.

Отже, ненаправлення відповідачем до суду уповноваженого представника мало виключно суб`єктивний характер.

Таким чином, колегія суддів визнає, що рішення Господарського суду Черкаської області у даній справі є таким, що відповідає приписам процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, місцевий господарський суд правильно зазначив, що, оскільки права та охоронювані законом інтереси позивача, за захистом яких той звернувся до суду, порушено відповідачем, то позовні вимоги про стягнення 204 681 грн. 55 коп. підлягають задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Ліщинівське" на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.06.2019 у справі № 925/352/19 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду Черкаської області від 05.06.2019 у справі № 925/352/19 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Ліщинівське" на рішення Господарського суду Черкаської області від 05.06.2019 у справі № 925/352/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 05.06.2019 у справі № 925/352/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №925/352/19 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано 05.09.2019.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді Б.О. Ткаченко

О.М. Коротун