ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2019 року м. Дніпро Справа № 908/1305/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Березкіної О.В., Орєшкіної Е.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області

на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 22.07.2019 р.

( суддя Носівець В. В., м. Запоріжжя, повний текст ухвали складено 22.07.2019 р.), прийнятої за результатами розгляду заяви сільськогосподарського виробничого кооперативу Вільнянськ про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 908/1305/19

за позовом сільськогосподарського виробничого кооперативу Вільнянськ

( Запорізька область, м. Вільнянськ )

до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області

( м. Запоріжжя )

про визнання поновленим договору оренди землі шляхом укладення додаткової угоди,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 22.07.2019 р. у справі № 908/1305/19 задоволено заяву сільськогосподарського виробничого кооперативу Вільнянськ про вжиття заходів забезпечення позову немайнового характеру у справі № 908/1305/19 - вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони Головному управлінню Держгеокадастру у Запорізькій області до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 908/1305/19 вчиняти щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 11,1510 га, кадастровий номер :01:003:0047 наступні дії: - включати земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 11,1510 га, кадастровий номер :01:003:0047 до переліку земельних ділянок для продажу права оренди на неї на конкурентних засадах ( земельних торгах ); вносити до Державного земельного кадастру будь-яку інформацію щодо поділу чи об`єднання земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 11,1510 га, кадастровий номер :01:003:0047; видавати будь-які накази організаційно-розпорядчого характеру щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею11,1510 га, кадастровий номер :01:003:0047.

Не погодившись із вказаною ухвалою, Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Головне управління, вважає, що ухвала господарського суду Запорізької області від 22.07.2019 по справі № 908/1305/19 постановлена внаслідок порушення норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обгрунтування своєї скарги, Скаржник посилається на те, що орендодавець відмовив орендарю як у переважному праві на укладання договору оренди землі на новий строк у порядку, передбаченому ч. ч. 1 - 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», так і в поновленні договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону України «Про ореніу землі». У зв`язку із закінченням строку дії договору оренди земельної ділянки інформація проправо оренди позивача вже виключена з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Водночас, на думку Скаржника, у даному випадку вбачається порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме ст. 33 Закону України «Про оренду землі», що призвело до винесення незаконної ухвали.

При цьому Скаржник зазначає, що заявляючи клопотання про забезпечення позову, Позивач не довів необхідність вжиття відповідних заходів з урахуванням приписів ст. 136 ГПК України.

Скаржник наголошує на тому, що обґрунтування Позивача щодо необхідності забезпечення позову базуються виключно на припущеннях останнього, не доводяться належними та допустимими доказами, а тому у суду були відсутні законні підстави для ухвалення судового рішення про забезпечення позову у спосіб, заявлений Позивачем.

Відтак, на думку Скаржника, потенційна можливість вчинення Відповідачем дій, які будуть перешкоджати Позивачу, без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Позивач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст. 263 ГПК України та не надав суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.08.2019 р. поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали, відкрито апеляційне провадження по справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 12.09.2019 р.

У зв`язку з відпусткою судді Кузнецової І.Л., на підставі розпорядження керівника апарату суду від 11.09.2019 р. у справі проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Кощеєв І.М., судді Березкіна О.В., Орєшкіна Е.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.09.2019 р., колегією суддів у складі : головуючий суддя - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Березкіна О.В., Орєшкіна Е.В., апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 22.07.2019 р. у даній справі прийнято до свого провадження.

Представник Скаржника у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник Позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги Відповідача, посилаючись на її безпідставність.

В судовому засіданні 12.09.2019 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу господарського суду залишити без змін виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у провадженні Господарського суду Запорізької області знаходиться справа № 908/1305/19за позовом сільськогосподарського виробничого кооперативу Вільнянськ до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання поновленим договору оренди землі від 03.02.2009 р., що зареєстрований ЗРФ Центр ДЗК, про що у Державному реєстрі вчинено запис від 26.02.2009 р. за № 03, на той самий строк і на тих самих умовах шляхом укладення додаткової угоди.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на приписи ст.ст. 1, 6, 13, 18, 30, 33 Закону України Про оренду землі, ст.ст. 11, 203, 215, 319, 627, 631, 638, 777 ЦК України, ст. 3 Земельного кодексу України.

Господарським судом Запорізької області отримано заяву сільськогосподарського виробничого кооперативу Вільнянськ про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 908/1305/19 шляхом заборони Відповідачу до моменту прийняття остаточного рішення у даній справі вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 11,1510 га, кадастровий номер :01:003:0047, а саме: включати спірну земельну ділянку до переліку земельних ділянок для продажу права оренди на неї на конкурентних засадах (земельних торгах); вносити до Державного земельного кадастру будь-яку інформацію щодо поділу чи об`єднання спірної земельної ділянки; видавати будь-які накази організаційно-розпорядчого характеру щодо спірної земельної ділянки.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів до забезпечення позову Позивач вказав, що предметом позову в даній справі є вимога про поновлення договору оренди землі від 03.02.2009 р. щодо земельної ділянки площею 11,1510 га, кадастровий номер земельної ділянки: :01:003:0047. Станом на день подання позову інформація про зареєстроване речове право оренди Позивача на дану земельну ділянку містилася у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на підтвердження чого до позову додано витяг з цього реєстру від 19.11.2018 р. Разом з тим, станом на 10.07.2019 р. інформація про право оренди Позивача виключена з реєстру. За доводами Позивача, підставою для скасування запису про право оренди став лист Відповідача № 32-8-0.1-1963/2-19 від 16.04.2019 р., яким доводиться до відома про відсутність укладення в порядку, передбаченому п. 30 договору, акту прийому-передачі земельної ділянки, без урахування того, що спір щодо вказаної земельної ділянки перебуває на розгляді в суді.

Позивач вважав, що на даний час існують об`єктивні підстави вважати, що Відповідач вчинить дії, направлені на здійснення поділу земельної ділянки в порядку, передбаченому ст. 56 Закону України Про землеустрій, яка визначає вид та склад технічної документації із землеустрою щодо поділу чи об`єднання земельних ділянок ( чим змінить предмет договору шляхом скасування існуючого кадастрового номеру та присвоєння нових таких номерів ) та в подальшому здійснить їх передачу у власність (як розпорядник) іншим, визначеним ним самостійно особам, без урахування існування в суді спору, що, у свою чергу, унеможливить прийняття судом рішення про задоволення позову.

На підтвердження своїх доводів Позивач послався на те, що аналогічні обставини мали місце під час розгляду спору у справі № 908/2503/18, та вказав на висновки, викладені в постанові Центрального апеляційного господарського суду від 11.06.2019 р. у справі № 908/2503/19 з посиланням на відповідні постанови Верховного Суду.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 22.07.2019 р. у справі № 908/1305/19 задоволено заяву сільськогосподарського виробничого кооперативу Вільнянськ про вжиття заходів забезпечення позову немайнового характеру у справі № 908/1305/19.

В основу оскаржуваного судового рішення про вжиття заходів забезпечення позову, покладено висновок місцевого господарського суду про те, що у разі зміни меж та цільового призначення спірної земельної ділянки відновлення прав Позивача шляхом поновлення договору оренди землі стане неможливим, оскільки земельна ділянка перестане існувати як об`єкт цивільних прав, визначений спірним договором оренди землі.

Мотивуючи ухвалу, суд першої інстанції послався на те, що Відповідач є розпорядником спірної земельної ділянки і має повноваження за відсутності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно будь-яких обмежень щодо використання спірної земельної ділянки розпорядитись нею, що, в свою чергу, призведе до неможливості реалізації Позивачем права на оренду земельної ділянки в разі задоволення судом позову про поновлення договору оренди землі.

Також місцевим господарським судом взято до уваги постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.06.2019 р. у справі № 908/2503/18, на яку посилається Позивач, в аналогічній справі між тими ж сторонами щодо поновлення договору оренди земельної ділянки, якою встановлено відсутність на час розгляду справи по суті земельної ділянки з відповідним кадастровим номером, яка була об`єктом оренди за спірним договором оренди землі. За висновком суду, у зв`язку з поділом земельних ділянок, які були предметом договору оренди, та формуванням інших земельних ділянок, яким присвоєно кадастрові номери, об`єктивно відбулась зміна меж земельних ділянок та їх площі, припинилось існування цих земельних ділянок в дійсних межах, що унеможливлює ефективний захист прав позивача шляхом поновлення договору оренди, укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди ( постанова Верховного Суду від 18.12.2018 р. у справі № 912/1616/18 ). При цьому апеляційний суд відзначив, що відповідно до ч. 12 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" у разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви Позивача про забезпечення позову з огляду на таке.

Причиною подання апеляційної скарги у справі стала незгода Відповідача із вжиттям судом першої інстанції заходів забезпечення позову, за заявою Позивача.

Відповідно ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову ( ч. ч. 1, 3 ст. 137 ).

Відповідно до ч. 11 ст. 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Отже, забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів Відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів Позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими Позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Враховуючи положення ч. 11 ст. 137 ГПК України, суд зобов`язаний з`ясувати, чи тотожні за змістом заявлені заходи забезпечення позову задоволенню заявлених позовних вимог, та не повинен вживати заходів забезпечення позову, якщо здійснення таких заходів забезпечення позову практично є задоволенням заявлених позовних вимог, і при цьому спір не вирішується по суті.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у справах № 906/824/17 (ухвала від 07.08.2018 р. ) та № 902/483/18 ( постанова від 21.01.2019 р. ).

Оскільки у цій справі Позивач звернувся до суду з позовною вимогою немайнового характеру ( визнання поновленим договору оренди землі ), судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 р. у справі № 910/1040/18.

Суд попередньої інстанції, врахувавши наведені законодавчі приписи та встановивши, що: між застосованим заходом забезпечення позову і предметом позову наявний зв`язок; Позивачем доведено обґрунтованість припущень про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Позивача, з огляду на те, що Відповідачем вживаються дії, спрямовані на припинення речового права оренди Позивача ( можливе розпорядження Відповідачем спірною земельною ділянкою на користь інших осіб чи здійснення дій щодо її поділу, зміни кадастрового номеру ), дійшов обґрунтованого та правильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви Позивача про вжиття заявлених ним заходів забезпечення позову у даній справі.

Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та передусім стосуються з`ясування обставин обґрунтованості заявлених позовних вимог, та зводяться до оцінки обставин справи, які мають бути досліджені під час розгляду справи по суті.

Звертаючись з апеляційною скаргою, Відповідач не спростувала наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування ним норм матеріального права та/чи порушення норм процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого ним судового рішення.

За таких обставин апеляційна інстанція вважає за необхідне апеляцйну скаргу Відповідача залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін як таку, що відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті Скаржником судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на останнього.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 Господарського процесуального кодексу України Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 22.07.2019 р. у справі № 908/1305/19 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13.09.2019 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Березкіна

Суддя Е.В. Орєшкіна