РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.09.2019Справа № 910/8598/19

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Завод 410 Цивільної авіації"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву

про стягнення 149 096,44 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Завод 410 ЦА" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" (далі - відповідач) про стягнення 149 096,44 грн, з яких 114 125,00 грн сума основного боргу, 3 423,75 грн штрафу, 22 800,05 грн пені, 7 097,50 грн інфляційних втрат та 1 650,14 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором оренди № 4476 нерухомого майна, що належить до державної власності від 30.09.2009 щодо сплати орендної плати за фактичне користування орендованим майном.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (без проведення судового засідання), залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву та серед іншого встановлено учасникам справи строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

У встановлений судом строк до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти позову заперечує та вказує на те, що позивачем невірно визначено правову природу правовідносин між сторонами, а також припинення дії Договору оренди № 4476 нерухомого майна, що належить до державної власності від 30.09.2009 оренди 30.09.2013, безпідставність посилань позивача на положення статті 785 Цивільного кодексу України, оскільки саме з вини позивача, як балансоутримувача, не було здійснено повернення спірних приміщень, договором не встановлено розмір плати за користування майном за період фактичного користування поза межами орендних відносин, судовими рішеннями у справах № 910/18791/13, № 910/21198/13, № 910/14334/15 встановлено закінчення строку дії договору, позивачем не надано доказів на підтвердження бази нарахування орендної плати. Крім того, відповідач посилається на рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2017 у справі № 910/12543/17, яким витребувано з незаконного володіння Державного підприємства "Завод 410 Цивільної авіації" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіокомпанія "Хорс" пілотажний тренажер літака DC-9-82 (МD-80). За твердженнями відповідача, з 07.11.2017 (дата набрання вказаним судовим рішенням законної сили), правовідносини у цій справі не є відносинами з приводу оренди майна, а є, на думку відповідача, незаконним та протиправним утриманням майна орендаря, що встановлено у самому рішенні суду та підтверджено виконавчим провадженням. Відповідач також вказав на те, що ним було направлено до орендодавця (третя особа) для підписання акт прийому-передачі приміщень після фактичного їх звільнення, проте орендодавець відмовився від їх підписання на підставі інформації балансоутримувача про фактичне користування відповідачем орендованим майном.

Позивач та третя особа у встановлені судом строки своїм правом на подання відповіді на відзив та пояснень щодо позову не скористались.

26.07.2019 представником відповідача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва були подані заява із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження, клопотання про виклик свідка, клопотання про зупинення провадження у справі, клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" з запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження, клопотання про виклик свідка, клопотання про зупинення провадження у справі № 910/8598/19 відмовлено, клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" про витребування доказів залишено без розгляду.

29.07.2019 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" надійшла зустрічна позовна заява.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" до Регіонального відділення Фонду державного майна по місту Києву, Державного підприємства "Завод 410 Цивільної авіації" про визнання відсутності права на нарахування та стягнення орендної плати було повернуто заявнику.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

30.09.2009 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" (далі - відповідач, орендар) було укладено Договір оренди № 4476 нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - Договір), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 506,10 кв.м., розміщені на 1 та 2 поверхах будівлі корпусу турбогвинтових літаків, за адресою: м. Київ, пр-т. Повітрофлотський, 94, що перебуває на балансі Державного підприємства "Завод 410 Цивільної Авіації" (далі - позивач, балансоутримувач).

Згідно з п. 1.2 Договору майно передається в оренду з метою розміщення авіаційного тренажеру.

Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна (п. 2.1 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору орендодавець передав, а орендар, в свою чергу, прийняв в строкове платне користування нерухоме майно - частину нежитлових приміщень, загальною площею 506,10 кв.м., яке розміщене за адресою: м. Київ, пр-т Повітрофлотський , 94, на 1-му та 2-му поверхах корпусу турбогвинтових літаків та перебуває на балансі Державного підприємства "Завод 410 Цивільної Авіації", що підтверджується Актом приймання-передавання орендованого майна від 30.09.2009, підписаним сторонами договору та балансоутримувачем.

Як зазначає позивач у позовній заяві, у відповідності до п. 3.1 Договору в редакції Додаткового договору № 4476/03 від 26.12.2012, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 №786 (зі змінами) та змінено за згодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - серпень 2012 - 29 262,82 грн. При цьому, орендна плата за перший місяць оренди - жовтень 2012 визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за вересень, жовтень 2012.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п. 3.3 Договору).

Згідно з п. 3.6 Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Договір укладено строком на 1 рік, що діє з 30.09.2009 до 30.09.2010 включно, а у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих саме умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору (пункти 10.1, 10.4 Договору).

Майно вважається поверненим орендодавцю/балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання майна покладається на орендаря (пункт 10.10 Договору).

24.10.2011 між сторонами було укладено Договір № 4476/01 про внесення змін до Договору оренди нерухомого майна № 4476 від 30.09.2009, згідно з п. 2 якого сторони погодили продовжити дію договору оренди №4476 від 30.09.2009 на 365 днів, а саме, з 30.09.2011 до 30.09.2012 включно.

Також, зазначеною Додатковою угодою сторони змінили п. 3.11 Договору "у разі припинення (розірвання) Договору" на "у разі розірвання за згодою сторін Договору" та виклали пункт 10.11 Договору у наступній редакції: "За відмову орендаря на вимогу орендодавця повернути орендоване майно, у разі припинення/розірвання за рішенням суду договору, орендар відшкодовує орендодавцю неустойку в розмірі подвійної щомісячної орендної плати за весь час, що відраховується від дати припинення або розірвання договору до підписання акта приймання-передачі (повернення) який підтверджує фактичне повернення орендованого майна."

01.11.2012 між сторонами було укладено Договір № 4476/02 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 4476 від 30.09.2009, згідно з п. 1 якого сторони погодили продовжити дію Договору на 1 рік, а саме, з 30.09.2012 до 30.09.2013 включно.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.04.2014 у справі № 910/21198/13 було визнано право користування ТОВ "Авіакомпанія "Хорс" нежитловими приміщеннями, загальною площею 506,10 кв.м, що розміщені на 1-ому та 2-ому поверхах будівлі корпусу турбогвинтових літаків, за адресою: м. Київ, проспект Повітрофлотський, 94, які перебувають на балансі Державного підприємства "Завод 410 Цивільної Авіації", до 30.09.2014 на підставі Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 4476 від 30.09.2009; визнано продовженим (пролонгованим) Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 4476 від 30.09.2009, укладений між ТОВ "Авіакомпанія "Хорс" та Регіональним відділенням Фонду державного майна України в місті Києві, на новий строк.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2014, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 18.11.2014, рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2014 у справі № 910/21198/13 скасовано щодо задоволення позовної вимоги ТОВ "Авіакомпанія "Хорс" про визнання продовженим (пролонгованим) договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 4476 від 30.09.2009 на новий строк; відмовлено ТОВ "Авіакомпанія "Хорс" у задоволенні позовної вимоги про визнання продовженим (пролонгованим) договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 4476 від 30.09.2009 на новий строк; в іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2014 у справі № 910/21198/13 залишено без змін.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2014, прийнятим за результатами нового розгляду справи № 910/18971/13 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" до Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву про зобов`язання продовжити строк дії Договору №4476 від 30.09.2009 до 30.09.2014 та внести зміни до п. 10.1 Договору №4476 від 30.09.2009 шляхом викладення його в новій редакції, позовні вимоги задоволено повністю. Визнано Договір оренди № 4476 нерухомого майна, що належить до державної власності від 30.09.2009, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву таким, що діє до 30 вересня 2016 року. Внесено зміни до п. 2 Договору №4476/01 про внесення змін до Договору оренди нерухомого майна № 4476 від 30 вересня 2009 року від 24.10.2011 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву шляхом викладення п. 2 Договору №4476/01 про внесення змін до Договору оренди нерухомого майна № 4476 від 30.09.2009 в новій редакції: "Договір оренди № 4476 від 30.09.2009 діє з 30 вересня 2011 року до 30 вересня 2016 року включно".

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2014 рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2014 у справі № 910/18971/13 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.01.2015 у справі №910/18971/13 скасовані рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2014 та постанова Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2014, відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" до Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву, за участю третіх осіб - Державного підприємства "Завод 410 Цивільної авіації" та Мінпромполітики, про внесення змін до Договору оренди від 30.09.2009 № 4476 щодо терміну дії його до 30.09.2016.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.03.2015 у справі № 910/20443/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.05.2015, зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" звільнити та повернути орендоване державне нерухоме майно - нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, Повітрофлотський проспект, 94, загальною площею 506,10 кв.м.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2016 у справі № 910/20443/13, залишеною без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 11.02.2016 та Вищого господарського суду України від 30.03.2016, відстрочено до 12.01.2017 виконання рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2015.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати орендних платежів за період фактичного користування орендованим майном за період з 01.04.2018 по 01.06.2019, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в сумі 114 125,00 грн. Крім того, з огляду на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо здійснення орендної плати, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 423,75 грн штрафу, 22 800,05 грн пені, 7 097,50 грн інфляційних втрат та 1 650,14 грн 3 % річних.

Заперечуючи проти задоволення вимог позивача, відповідач у своєму відзиві вказує на: припинення дії Договору; безпідставність посилань позивача на положення статті 785 Цивільного кодексу України, оскільки саме з вини позивача та балансоутримувача не було здійснено повернення спірних приміщень; на те, що договором не встановлено розмір плати за користування майном за період фактичного користування поза межами орендних відносин; відсутність доказів на підтвердження бази нарахування орендної плати за користування орендованим майном; на те, що судовими рішеннями у справах № 910/18791/13, № 910/21198/13, № 910/14334/15 встановлено закінчення строку дії Договору; неможливість користування орендованим за Договором майном та вчинення ним дій на підтвердження повернення об`єкту оренди за Договором орендодавцю, проте останній відмовляється від підписання акту приймання-передачі приміщень після фактичного їх звільнення відповідачем.

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Внаслідок укладення Договору між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України виникли цивільні права та обов`язки і за своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором оренди державного майна, який підпадає під правове регулювання глави 58 Цивільного кодексу України, параграфу 5 глави 30 Господарського кодексу України та Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Судом встановлено, що на виконання умов Договору орендодавець передав, а орендар, в свою чергу, прийняв в строкове платне користування нерухоме майно - частину нежитлових приміщень загальною площею 506,10 кв. м, яке розміщене за адресою: м. Київ, пр-т Повітрофлотський , 94, на 1-му та 2-му поверхах корпусу турбогвинтових літаків та перебуває на балансі позивача, що підтверджується Актом приймання-передавання орендованого майна від 30.09.2009, підписаним сторонами Договору та балансоутримувачем.

Вказане приміщення, за умовами Договору, було передано відповідачу в оренду з метою розміщення авіаційного тренажеру.

Згідно з ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Пунктами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

З огляду на викладені норми, у орендаря, у зв`язку з укладенням Договору та прийняттям в користування об`єкту оренди виникло зобов`язання зі сплати орендної плати за весь час користування об`єктом оренди.

Згідно з ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до частин 1, 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Як встановлено судами під час розгляду справи № 910/22027/16, за наслідками аналізу у сукупності постанови Вищого господарського суду України від 22.01.2015 у справі № 910/18971/13, рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2014 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2014 у справі № 910/21198/13, приписів ст. 291 Господарського кодексу України, Договір є таким, що припинив свою дію 30.09.2014.

У відповідності до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 "Про незалежність судової влади" передбачено, що за змістом частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

До того ж, згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Із рішень Європейського суду з прав людини вбачається, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Совтрансавто-Холдинг" проти України", "Україна-Тюмень" проти України").

У справі "Желтяков проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий розгляд судом гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (аналогічна позиція викладена у рішеннях "Христов проти України", "Брумареску проти Румунії", "Рябих проти Росії").

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2017 у справі №910/22027/16, яке набрало законної сили, не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити.

Відтак, не потребує доказуванню, при розгляді цієї справи, встановлений у вказаному судовому рішенні факт припинення 30.09.2014 дії Договору оренди.

З огляду на викладене, суд відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача про те, що укладений між сторонами Договір є припиненим з 30.09.2013.

Так, частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана з урахуванням нормального зносу або у стані, обумовленому у договорі.

Положення вказаної норми закону та Договору, з урахуванням приписів ст. 11 Цивільного кодексу України, ст. 174 Господарського кодексу України, свідчать про те, що у разі припинення договору, в розумінні ст. 291 Господарського кодексу України, внаслідок закінчення строку, на який його було укладено, у орендаря виникає обов`язок повернути орендодавцю майно з оренди.

Як встановлено судом, рішеннями у справах № 910/22027/16 та 910/5608/18, на які посилається позивач у своїй позовній заяві, присуджено до стягнення з відповідача на користь орендодавця (третя особа у цій справі) та балансоутримувача (позивача у цій справі) орендну плату за період фактичного користування орендованим майном за загальний період з листопада 2014 по березень 2018.

Предметом позову у цій справі є вимога позивача про стягнення 30 % належної до сплати орендарем (відповідачем) на користь балансоутримувача (позивача) орендної плати за Договором за період з квітня 2018 по травень 2019 та похідні від основної вимоги щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій, передбачених договором, інфляційних втрат та 3 % річних.

Відповідно до частини 2 статті 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Як було вказано вище, за умовами п. 10.10 Договору обов`язок щодо складання акта приймання-передавання майна покладається на орендаря.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2017 у справі № 910/12543/17, яке набрало законної сили з 07.11.2017, витребувано з незаконного володіння Державного підприємства "Завод 410 ЦА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіокомпанія "Хорс" пілотажний тренажер літака DC-9-82 (МD-80).

Вказаним судовим рішенням встановлено, що відповідно до Актів про заборону проходу на орендовану територію позивача спеціалістам відповідача від 01.10.2013, 02.10.2013, 01.11.2013 у зв`язку із тим, що начальником Служби авіаційної безпеки позивача було роз`яснено представникам відповідача, що розпорядження на дозвіл про продовження дії перепусток відсутнє. Відповідач звертався до позивача із листами вих. № 2694 від 09.12.2013, вих. № 373 від 29.09.2014 про надання дозволу на видачу тимчасових перепусток з 12.12.2013-12.01.2014 на службову територію позивача, на якій знаходиться пілотажний тренажер відповідача.

У матеріалах справи містяться листи відповідача до позивача вих. № 517 від 26.05.2017, в якому відповідач просив позивача надати перепустки та супровід представникам відповідача для обстеження тренажеру 30.05.2017, вих. № 524 від 30.05.2017, в якому відповідач просив позивача надати перепустки та супровід представникам відповідача для обстеження тренажеру 31.05.2017, вих. № 539 від 01.06.2017, в якому відповідач просив позивача надати перепустки своїм працівникам на територію заводу терміном на 2 місяці, вих. № 567 від 13.06.2017, в якому відповідач просив позивача закріпити за представниками позивача уповноважену особу для вирішення організаційних питань стосовно демонтажу та вивезення майна.

У листі вих. № 581 від 15.06.2017 відповідач, у зв`язку з недопущенням його персоналу на територію позивача для демонтажу та вивезення майна, просив позивача надати відповідь на листи вих. № 539 від 01.06.2017 та вих. № 567 від 13.06.2017.

У відповідь на лист відповідача вих. № 567 від 13.06.2017, позивач у листі № 48-1613 від 16.06.2017 повідомив відповідача про те, що уповноважена особа буде закріплена за відповідачем для вирішення організаційних питань стосовно демонтажу та вивезення майна протягом 3 днів з моменту повного розрахунку за Договором відповідачем за оренду приміщення.

Суд встановив, що судове рішення у справі № 910/12543/17 було виконано Державним підприємством "Завод 410 ЦА" у примусовому порядку, виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення було розпочато органом державної виконавчої служби 18.12.2017 та закінчено 08.07.2019.

У листі вих. № 154 від 20.02.2018 відповідач, за результатами проведеного 14.02.2018 комісією у складі представників позивача та відповідача огляду приміщень, де розташоване майно відповідача, повідомив позивача про те, що надані позивачем акти огляду та прийому-передачі орендованих приміщень містять ряд помилок, зокрема, посилання на інший договір оренди, інші орендовані приміщення, звертав увагу позивача на необхідність підписання відповідних актів з боку орендодавця та не зазначення в актах інших 5 приміщень, які були звільнені відповідачем в грудні 2015 року, у зв`язку з чим повідомив позивача про те, що вказані акти будуть підписані ним після усунення зазначених помилок.

У листі вих. № 116 від 12.02.2018 відповідач просив позивача оформити перепустки для зустрічі на 14.02.2018, у листі вих. № 131 від 15.02.2018 відповідач просив позивача оформити перепустки на зазначених у листі осіб на період з 19.02.2018 по 19.04.2018 для проведення робіт з демонтажу авіаційного тренажера, в листі вих. № 177 від 12.03.2018 відповідач просив позивача оформити перепустку для свого співробітника на період з 13.03.2018 по 19.04.2018.

У листі вих. № 232 від 10.04.2018 на лист позивача вих. № 1.3-294 від 01.02.2018 відповідач просив позивача у зв`язку з великим об`ємом робіт та складністю демонтажу авіа тренажеру, продовжити строк демонтажних робіт до кінця червня 2018.

У листі вих. № 302 від 15.05.2018 відповідач просив позивача для можливості завершення вантажних робіт та вивезення майна оформити перепустки для співробітників та транспорту відповідача до 01.09.2018.

У листі вих. № 335 від 29.05.2018 відповідач повідомив позивача про те, що 24.05.2018 в присутності представників позивача було виявлено факт виведення зі строю (згорання) одного з двох електролічильників та просив позивача усунути його несправність для подальшої роботи.

У листах вих. № 411 від 05.07.2018, вих. № 457 від 24.07.2018, вих. № 464 від 27.07.2018, вих. № 491 від 14.08.2018, вих. № 507 від 21.08.2018, вих. № 520 від 28.08.2018, вих. № 542 від 06.09.2018, вих. № 603 від 27.09.2018, вих. № 608 від 03.10.2018, вих. № 612 від 04.10.2018, вих. № 615 від 05.10.2018, вих. № 616 від 05.10.2018, вих. № 620 від 08.10.2018, вих. № 626 від 09.10.2018, вих. № 627 від 09.10.2018, вих. № 630 від 12.10.2018, вих. № 633 від 17.10.2018, вих. № 659 від 23.10.2018, вих. № 664 від 24.10.2018, вих. № 687 від 31.10.2018, вих. № 697 від 05.11.2018, вих. № 702 від 07.11.2018, вих. № 703 від 07.11.2018, вих. № 703/1 від 07.11.2018, вих. № 705 від 08.11.2018, вих. № 708 від 13.11.2018, вих. № 712 від 14.11.2018, вих. № 714 від 16.11.2018, вих. № 716 від 19.11.2018 відповідач просив позивача надати дозволи на в`їзд на територію заводу транспортних засобів та надати перепустки для свої співробітників.

Все вище викладене, а саме численні звернення відповідача про надання доступу до орендованого майна, зокрема, що стосується періоду, за який позивачем заявлено вимоги, свідчать про наявність наміру відповідача про виконання положень та умов Договору та чинного законодавства України щодо звільнення орендованого приміщення шляхом демонтажу авіаційного тренажеру, розміщеного у згаданому приміщенні.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач звернувся до орендодавця (третя особа) з листом № 474/1 від 01.08.2018, в якому повідомив орендодавця про неможливість звільнення приміщення з об`єктивних причин та враховуючи, що орендні правовідносини між сторонами закінчились, просив його підписати долучений до листа акт приймання-передачі (повернення) орендованого за Договором майна (копія акту від 01.08.2018, підписаного та скріпленого печаткою відповідача міститься у матеріалах справи).

У листі № 30-06/1283 від 14.02.2019 третя особа повідомила відповідачу (повторно) про те, що до регіонального відділення надійшли три примірники актів повернення майна за Договором, підписаних орендарем, листом № 30-06/8455 від 21.08.2018 третя особа зверталась до позивача з пропозицією прийняти майно з орендного користування та направило 3 (три) примірники вказаних актів для подальшого їх підписання. Листом № 30-06/9779 від 08.10.2018 третя особа зверталась до позивача з проханням прискорити процес підписання відповідних актів повернення майна за Договором та повернути їх на адресу регіонального відділення, у відповідь на який від позивача надійшло повідомлення № 8-36-23 від 26.10.2018 про те, що відповідач продовжує користуватись орендованим майном.

Згідно з приписами частин 1, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Разом з тим, згідно з ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане через обставини, за які він не відповідає.

При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили чи у зв`язку з природними властивостями майна, що є об`єктом оренди тощо. Якщо у погіршенні цього майна або у створенні гірших умов користування ним винні обидві сторони за договором, розмір орендної плати також може бути зменшений, але лише у частині, яка відповідає вині орендодавця у зменшенні можливості користуватися майном.

Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі цієї ж норми Закону він вправі порушувати питання і про повне звільнення його від внесення орендної плати. Такими обставинами можуть бути, зокрема, здійснення капітального ремонту (якщо його повинен робити орендодавець), прострочення орендодавцем надання майна орендареві, наявність у майні недоліків, які виключали його використання за призначенням тощо. У разі коли за відповідний період часу, протягом якого орендоване майно не використовувалось, орендну плату було внесено, орендар вправі вимагати її повернення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.07.2018 у справі № 905/1510/17.

Суд встановив, що за заявлений позивачем період (квітень 2018 - травень 2019) орендоване відповідачем за Договором майно не могло бути використане через обставини, за які він не відповідає.

Факт неможливості використання відповідачем об`єкту оренди за Договором підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2017 у справі № 910/12543/17, яке набрало законної сили з 07.11.2017, примусове виконання якого відбувалось, в тому числі, й протягом позовного періоду у цій справі.

Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що комплексний технічний засіб підготовки (авіаційний тренажер) (Synthetic Training Device /STD/) (далі - АТр) - технічний засіб комплексної підготовки, перепідготовки та перевірки авіаційного персоналу, який імітує умови польоту та/або функціонування систем повітряного судна, що є або пілотажним тренажером, або тренажером льотної підготовки, або процедурним тренажером, що встановлено Правилами сертифікації авіаційних тренажерів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 6 серпня 2002 р. N 529.

Очевидним є той факт, що авіаційний тренажер є великогабаритним технічним засобом, а демонтаж такого об`єкту вимагає доступу кваліфікованих спеціалістів та певного періоду часу, протягом якого роботи мають бути якісно виконані.

Більш того, матеріалами справи підтверджується намір відповідача звільнити орендоване приміщення, що, як вже було зазначено вище, вимагає певного обсягу робіт та часу, проте, через перешкоди, спричинені діями (бездіяльністю) позивача, вказаний намір було реалізовано невчасно.

Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.

Суд, при розгляді цієї справи, встановив наявність дійсного наміру відповідача, як орендаря за Договором, повернути орендоване ним майно вчасно.

Крім того, як зазначалось судом вище, Головним державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Козаком Романом Павловичем було відкрито виконавче провадження (ВП № 55334734) про примусове виконання наказу Господарського суду міста Києва від 19.10.2017 у справі № 910/12543/17, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.12.2017.

В ході згаданого виконавчого провадження, а саме, 08.02.2018, державним виконавцем було накладено на ДП «Завод 410 ЦА» штраф за невиконання ним рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2017 у справі № 910/12543/17 та направлено йому вимогу щодо необхідності виконання наказу № 910/12543/17, виданого 19.10.2017.

08.07.2019 виконавче провадження ВП № 55334734 було закінчено, що підтверджується відповідною Постановою про закінчення виконавчого провадження, що свідчить про те, що виконання наказу № 910/12543/17, виданого 19.10.2017, виданого Господарським судом міста Києва, тривало 1 рік і сім місяців, в тому числі, через дії (бездіяльність) позивача.

Вищезазначені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копією Постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.12.2017, Інформацією про виконавче провадження, яка міститься в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, копією вимоги державного виконавця від 05.02.2018 № 17372 та копією Постанови про закінчення виконавчого провадження від 08.07.2019, та не спростовані позивачем у встановленому законом порядку.

Крім того, попри посилання позивача на положення п. 3.1 Договору в редакції Додаткового договору № 4476/03 від 26.12.2012, згідно якого орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 №786 (зі змінами) та змінено за згодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - серпень 2012 - 29 262,82 грн, суд встановив відсутність у матеріалах справи вказаного додаткового договору.

Подані позивачем докази на підтвердження власної позиції, на думку суду, є неповними та непереконливими.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом положень ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Виходячи із змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством). Відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

На позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

З огляду на викладене, враховуючи те, що судом встановлено неможливість відповідача користуватись орендованим за Договором майном, а також відсутність можливості його повернення з орендного користування з вини позивача, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача орендної плати в розмірі 114 125,00 грн.

Оскільки судом встановлено необґрунтованість вимог позивача у частині стягнення з відповідача суми основного боргу, інші вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3 423,75 грн штрафу, 22 800,05 грн пені, 7 097,50 грн інфляційних втрат та 1 650,14 грн 3 % річних, які є похідими вимогами від основної вимоги, також визнаються судом безпідставними.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд не знаходить підстав для задоволення цього позову.

Судовий збір у розмірі 2 236,45 грн, у зв`язку з необхідністю відмови в позові, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 236 - 238, 240 - 241, 247 - 252 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати зі сплати 2 236,45 грн судового збору покласти на позивача.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення, в порядку передбаченому ст. 257 та п. 17.5 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 09.09.2019.

Суддя Нечай О.В.