ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року

м. Київ

Справа №925/1051/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Васьковського О.В. - головуючого, Жукова С.В., Погребняка В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Озерчук М.М.

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2019 (Буравльов С.І. - головуючий, судді: Мартюк А.І., Пашкіна С.А.)

та рішення Господарського суду Черкаської області від 18.12.2018 (суддя Дорошенко М.В.)

у справі №925/1051/8

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Публічного акціонерного товариства "Уманьгаз"

про визнання укладеним договору транспортування природного газу

Учасники справи:

представник АТ "Укртрансгаз" - Печерний С.Л.;

представник ПАТ "Уманьгаз" - Писаренко А.М.;

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1 04.10.2018 Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі - АТ "Укртрансгаз", позивач) звернулося до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Уманьгаз" (далі - ПАТ "Уманьгаз", відповідач) про визнання укладеним договору транспортування природного газу № від 01.08.2018 у редакції, що відповідає Типовому договору транспортування природного газу, затвердженій постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) №2497 від 30.09.2015.

1.2 Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно відмовляється від укладення запропонованого позивачем проекту договору, хоча на відповідача, як оператора газорозподільної системи, покладено обов`язок мати укладений з оператором газотранспортної системи договір транспортування природного газу відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП № 2497 від 30.09.2015.

2. Короткий зміст рішень судів першої і апеляційної інстанцій

2.1 18.12.2018 Господарський суд Черкаської області ухвалив рішення, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2019, про відмову у позові.

2.2 Відмовляючи у позові, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з наступного:

- укладення між сторонами договору транспортування природного газу є обов`язковим на підставі закону. Зміст цього договору сторони мають визначати на основі Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2497, з урахуванням внесених до нього у подальшому змін і доповнень. При цьому сторони не можуть відступати від змісту Типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

- 17.12.2015 між сторонами у справі було укладено договір транспортування природного газу №, який є чинним, строк його дії закінчується 31.12.2022, але зміст Договору не враховує зміни, внесені до Типового договору транспортування природного газу постановою НКРЕКП від 27.12.2017 №1437;

- ГК України, ЦК України та ГПК України розрізняють спори, які виникають при укладенні договору, і спори, які виникають при зміні укладеного договору, як різні за підставами виникнення. У даному випадку спір виник у зв`язку з необхідністю приведення вже укладеного між сторонами і чинного договору транспортування природного газу № у відповідність зі змінами, внесеними постановою НКРЕКП від 27.12.2017 №1437 до Типового договору транспортування природного газу, а не у зв`язку з необхідністю укладення договору транспортування природного газу;

- за фактичними обставинами справи цей спір зумовлений необхідністю внесення змін до договору № і має вирішуватися у судовому порядку за позовом про внесення відповідних змін до вказаного договору, а не за позовом про укладення договору. Отже, позивач обрав неправильний спосіб захисту своїх прав та законних інтересів, який не відповідає фактичним обставинам справи і вимогам чинного законодавства, що є підставою для відмови у позові.

3. Обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанції

3.1 17.12.2015 між ПАТ "Укртрансгаз", як оператором, та ПАТ "Уманьгаз", як замовником, було укладено договір транспортування природного газу № (далі - Договір), за умовами якого (п.2.1) оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник - сплачувати оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг.

3.2 Відповідно до п.п.17.1-17.4 Договору останній набирає чинності з дня його укладення на строк до 31 грудня 2016 року, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01 грудня 2015 року. Цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не меншу ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Усі зміни та доповнення до цього договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими особами сторін. Сторони зобов`язуються письмово повідомляти про зміну реквізитів (місцезнаходження, найменування, організаційно-правової форми, банківських реквізитів тощо) не пізніше ніж через десять днів після настання таких змін. У разі внесення та затвердження регулятором змін до Типового договору транспортування природного газу сторони зобов`язані протягом місяця внести зміни до цього договору. Договір може бути розірваний: за згодою сторін цього договору; будь-якою стороною в односторонньому порядку шляхом надання письмового повідомлення іншій стороні за тридцять календарних днів, якщо інша сторона не виконує свої зобов`язання за цим договором; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України та Кодексом".

3.3 29.11.2017 між ПАТ "Укртрансгаз" та ПАТ "Уманьгаз" укладено додаткову угоду №1, за умовами якої сторони внесли до Договору зміни, які відповідають змінам, внесеним постановами НКРЕКП від 24.11.2016 №2016 та №2017 до Типового договору транспортування природного газу.

3.4 20.12.2017 ПАТ "Укртрансгаз" та Публічне акціонерне товариство "Уманьгаз" уклали додаткову угоду №2, якою перший абзац п.17.1 Договору виклали у такій редакції: цей договір набирає чинності з дня його укладення на строк до 31.12.2022, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.12.2015.

3.5 Постановою від 27.12.2017 №1437 НКРЕКП внесла зміни до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою цієї ж комісії 30.09.2015 №2497.

Позивач звернувся до відповідача з листом №TSOВИХ-18-1897 від 23.07.2018, в якому запропонував укласти договір транспортування природного газу у викладеній ним редакції від 01.08.2018 №, посилаючись на необхідність приведення укладених договорів транспортування природного газу у відповідність зі змінами, внесеними постановою НКРЕКП від 27.12.2017 №1437 до Типового договору транспортування природного газу. Разом цим листом позивач надіслав відповідачу два примірники проекту такого договору.

22.08.2018 відповідач направив на адресу позивача лист №1058, в якому відмовив позивачу в укладенні запропонованого ним проекту договору транспортування природного газу.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги

4.1 27.06.2019 АТ "Укртрансгаз" подало касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2019 та рішення Господарського суду Черкаської області від 18.12.2018, прийняти нове рішення про задоволення позову.

5. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

5.1 Укладення договору про транспортування природного газу в редакції типового договору є обов`язковим для учасників ринку природного газу, в тому числі і для відповідача, в силу закону, а тому спірний договір транспортування природного газу має бути визнаний судом укладеним між позивачем та відповідачем.

5.2 Суди невірно застосували та порушили норми матеріального і процесуального права, а саме: ст. ст. 16, 638, 641 ЦК України, ст. ст. 20, 179, 184 ГК України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 76-79 ГПК України, внаслідок чого дійшли помилкового висновку про неправильно обраний позивачем спосіб захисту порушених прав.

5.3 Місцевим господарським судом, з яким погодився суд апеляційної інстанції, прийнято рішення без урахування доводів та доказів, наданих позивачем, що є порушенням ст. ст. 7, 73, 86, 91, 236 ГПК України.

6. Узагальнені доводи ПАТ "Уманьгаз", викладені у відзиві на касаційну скаргу

6.1 Позивач заперечував проти касаційної скарги, просив суд залишити оскаржувані судові рішення без змін як такі, що ухвалені з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

6.2 Суди дійшли вірного висновку про невірно обраний позивачем спосіб захисту його прав.

6.3 Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №904/4051/18, якою скасовано судові рішення у подібному спорі, є недоречним, оскільки обставини у справі №925/1051/18 та №904/4051/18 не є тотожними. Зокрема у справі №904/4051/18 укладений між сторонами договір припинив свою дію, тоді як у справі №925/1051/18 договір між сторонами є чинним, а також у справі №904/4051/18 суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення попередніх інстанцій, звернув увагу на неточності у номерах договору, який направлявся відповідачу та номеру договору, редакція якого наведена в позовній заяві, чого не було у справі №925/1051/181.

7. Позиція Верховного Суду та висновки щодо застосування норм права

7.1 З урахуванням меж розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених ст. 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та згідно із компетенцією, визначеною законом, Верховний Суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.2 Спір у даній справі виник внаслідок того, що позивач направив відповідачу для укладання проект договору транспортування природного газу № від 01.08.2018 у зв`язку із внесеними змінами до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2497. Однак відповідач проект договору не підписав, що й зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

7.3 Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу визначає Закон України "Про ринок природного газу".

Відповідно до п. 17, 32, 45 статті 1 названого Закону:

- оператором газорозподільної системи є суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників);

- регулятором є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг;

- транспортування природного газу - це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

7.4 В ст. 32 Закону України "Про ринок природного газу" передбачено, транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором.

7.5 Договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги) (п.5 розділу 1 Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2493 від 30.09.2015).

7.6 В п.п.27 п.2.2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №201 від 16.02.2017 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу" визначено, що при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен дотримуватися таких організаційних вимог, зокрема, мати укладений з оператором газотранспортної системи договір транспортування природного газу відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого НКРЕКП.

З аналізу наведених норм вбачається наявність у сторін обов`язку привести правове регулювання своїх правовідносин у відповідність до вимог постанови НКРЕКП №2497 від 30.09.2015 із внесеними до неї змінами. Водночас спір між сторонами виник щодо необхідності укладення з цією метою нового, окремого договору.

7.7 Як у позові, так і в касаційній скарзі позивач серед іншого обґрунтовує свої вимоги посиланням на норми ч.3 ст. 184, ч.ч.3, 4 ст. 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України), якими визначено загальні умови укладання договорів та особливості укладання господарських договорів на основі примірних і типових договорів.

Згідно з ч.3 ст. 184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

- вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

- примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

- типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

- договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

7.8 Постанова НКРЕКП від 30.09.2015 №2497 є підзаконним нормативно-правовим актом, тоді як згідно з наведеною ч.3 ст. 179 ГК України обов`язковість укладення господарського договору повинна встановлюватися прямою вказівкою закону.

Наведене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у справі №914/813/17 від 21.03.2018.

Окрім того, зі змісту абз.4 ч.4 ст. 179 ГК України, згідно з яким сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови не вбачається відповідної прямої вказівки закону щодо договору, на обов`язковості укладення якого наполягає позивач.

7.9 Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Зі змісту ст. ст. 626, 627, 629 ЦК України слідує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

7.10 За умовами укладеного між сторонами договору транспортування природного газу № від 17.12.2015 (з урахуванням змін, внесених до нього додатковими угодами №1 від 29.11.2017, №2 від 20.12.2017), строк дії Договору встановлено до 31.12.2022.

За умовами п.17.3 договору у разі внесення та затвердження регулятором змін до Типового договору транспортування природного газу сторони зобов`язані протягом місяця внести відповідні зміни до цього договору.

З наведеного слідує, що сторони зобов`язані діяти саме шляхом внесення відповідних змін до вже укладеного між ними договору, а не шляхом укладення нового договору згідно з умовами п.17.3 договору та положень ст. 629 ЦК України.

Протягом строку дії договору сторонами вносилися до нього зміни, про що було укладено вищезгадані додаткові угоди.

Отже, з метою приведення укладеного між сторонами договору № від 17.12.2015 у відповідність до вимог постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №2497 з врахуванням змін, внесених постановою від 27.12.2017 №1437, зміни до договору № від 17.12.2015 можуть і повинні бути внесені саме шляхом підписання додаткової угоди.

Зазначаючи про відмову відповідача від укладення спірного договору в запропонованій позивачем редакції, позивач не навів жодного обґрунтування щодо неможливості внести зазначені зміни до вже існуючого та чинного договору № від 17.12.2015, укладеного між сторонами у відповідності до Типового договору, затвердженого Регулятором, в порядку, передбаченому п.17.3 названого договору.

При цьому колегія суддів враховує, що у запропонованому позивачем проекті договору не врегульовано питання відносно (дії) чинності договору № від 17.12.2015, а відтак задоволення даного позову може призвести до існування між сторонами одночасно двох подібних договорів відносно одного і того ж самого предмету регулювання, які мали б виконуватися сторонами у обсягах, визначених цими договорами, що має наслідком безпідставне збільшення зобов`язань сторін.

В аспекті зазначеного Верховний Суд вважає, що необхідність дотримання позивачем погодженої сторонами у Договорі процедури внесення змін і доповнень до умов цього договору (в даному випадку з метою приведення договору у відповідність до вимог постанови НКРЕКП №2497 від 30.09.2015) не є виявом надмірного формалізму. Натомість подання позивачем позову про визнання укладеним між сторонами договору транспортування природного газу, який по суті є зміненою редакцією чинного договору № від 17.12.2015, нівелює правила щодо внесення змін до правочинів, встановлені законом та умовами укладеного між сторонами договору, що може призвести до підстав виникнення у сторін, як учасників ринку природного газу, додаткових спорів.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволені позову.

7.11 Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №904/4051/18 відхиляються судом, оскільки обставини у справах №925/1051/18 та №904/4051/18 не є подібними.

Доводи скаржника, наведені у п.5.3 даної постанови, не знайшли свого підтвердження, оскільки судами попередніх інстанцій надано сторонами вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами як матеріального, так і процесуального права.

Решта доводів, викладених в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та зводяться до переоцінки доказів, а суд касаційної інстанції в силу ч.2 ст. 300 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

7.12 Згідно з п.1 ч.1 ст. 308, ст. 309 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити оскаржувані судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних підстав.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження за результатами перегляду даної справи, у зв`язку з чим касаційна скарга задоволенню не підлягає.

7.13 З огляду на викладене та з урахуванням положень п.1 ч.1 ст. 308, ст. 309 ГПК України постанова Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2019 та рішення Господарського суду Черкаської області від 18.12.2018 підлягають залишенню без змін, як законні та обґрунтовані з мотивів, наведених в цій постанові.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2019 та рішення Господарського суду Черкаської області від 18.12.2018 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.В. Васьковський

Судді С.В. Жуков

В.Я. Погребняк