ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2019 року Справа № 915/174/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М. при секретарі судового засідання Ковальжи А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк, вул. Грушевського, буд. 1-Д, м. Київ, 01001 ()

адреса для листування: вул. Наб. Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ЛІЗИНГ КВІК БУД, вул. Чигрина, 29 Б, м. Миколаїв, 54020 ()

про стягнення коштів в розмірі 6 280 313, 07 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Шевченко А.О., довіреність № 7862-К-О від 28.12.2016 року;

від відповідача: Раскевич Є.Л., ордер серія МК № 116646 від 19.08.2019 року.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернулось Акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ЛІЗИНГ КВІК БУД заборгованості за договором фінансового лізингу № 4Л16085ЛИ від 16.09.2016 року в розмірі 6 280 313, 07 грн., в тому числі: 6 054 686, 71 грн. заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном та 225 626, 36 грн. пені.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 04.02.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі на 04.03.2019 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 05.02.2019 року).

В судовому засіданні 04.03.2019 року судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, якою відкладено підготовче засідання на 04.04.2019 року у зв`язку з неповідомленням відповідача.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 04.04.2019 року клопотання відповідача ТзОВ ЛІЗИНГ КВІК БУД (вх. № 4615/19 від 22.03.2019 року) задоволено. Зупинено провадження у даній справі № 915/174/19 до набрання судовим рішенням у справі № 910/2242/19 законної сили.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк Приватбанк на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 04.04.2019 року по справі № 915/174/19 задоволено. Ухвалу господарського суду Миколаївської області від 04.04.2019 року по справі № 915/174/19 скасовано. Справу № 915/174/19 передано на розгляд до господарського суду Миколаївської області.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 18.06.2019 року поновлено провадження у справі № 915/174/19 та продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. Призначено підготовче засідання по справі на 11.07.2019 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 11.07.2019 року відкладено підготовче засідання по справі на 18.07.2019 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 18.07.2019 року закрито підготовче провадження у справі № 915/174/19 та розгляд справи по суті призначено в судовому засіданні на 19.08.2019 року.

В судовому засіданні 19.08.2019 року судом відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІ. ЗАЯВИ ТА КЛОПОТАННЯ У СПРАВІ.

14.08.2019 року до господарського суду Миколаївської області від позивача надійшли пояснення (вх. № 13271/19), в яких позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.08.2019 року залишено без розгляду пояснення позивача Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк (вх. № 13271/19 від 14.08.2019 року).

19.08.2019 року до господарського суду Миколаївської області від відповідача надійшло клопотання (вх. № 13473/19), в якому відповідач просить суд надати час для ознайомлення з матеріалами даної справи та відкласти її розгляд на більш пізніший строк.

Клопотання мотивоване тим, що відповідач по справі ТзОВ ЛІЗИНГ КВІК БУД довів до відома представника про наявність розгляду у господарському суді Миколаївської області даної справи лише 16.08.2019 року.

Розглянувши подане клопотання в частині ознайомлення з матеріалами справи, судом роз`яснено відповідачу його право на ознайомлення з матеріалами справи. В частині клопотання про відкладення розгляду справи судом відмовлено з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки приписами ГПК України передбачено вичерпний перелік підстав для відкладення розгляду справи. Розгляд справи може бути відкладено в межах встановлених ГПК України строків. Приписами ГПК України не передбачено такої підстави для відкладення розгляду справи як невчасне повідомлення представника (адвоката сторони) про дату судового засідання. Крім того, при розгляді даного клопотання судом враховано, що:

- відповідач, починаючи з 18.03.2019 року повідомлений про розгляд справи належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (арк. 97), тобто до розгляду справи по суті (19.08.2019 року) мав достатньо часу для підготовки до судової справи, подання необхідних пояснень, доказів тощо;

- відповідачем у даній справі є юридична особа, яка на власний розсуд обирає представника для захисту, представництва її інтересів;

- кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України), а право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1 ст. 118 ГПК України);

- суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (п. 5 ч. 5 ст. 13 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки відповідач не був позбавлений можливості протягом усього розгляду справи, який тривав майже 7 місяців (з урахуванням перебування справи у суді апеляційної інстанції), реалізувати надані йому законом як учаснику процесу права. При розгляді клопотання відповідача судом також враховано неодноразове звернення відповідача з клопотанням про відкладення розгляду справи, мотивоване тим, що відповідач не знав про розгляд справи, що свідчить про зловживання учасником процесу своїми процесуальними правами. В задоволенні клопотання відмовлено.

ІІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

1. Правова позиція позивача.

Позивач зазначає, що предметом спору є вимога про стягнення грошової заборгованості. Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором фінансового лізингу № 4Л16085ЛИ від 16.09.2016 року, а саме: зобов`язань щодо своєчасної сплати лізингових платежів та винагороди за користування майном, внаслідок чого утворилась заборгованість у спірній сумі, та, як наслідок, на суми прострочень позивачем нараховано пеню. Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 173, 174, 188, 193, 216, 230, 231 ГК України, ст. 16, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 627, 631, 651, 806 ЦК України, ст. 1, 11 Закону України Про фінансовий лізинг та умовами договору.

2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

Відповідач не скористався наданим йому ч. 1, 2, 4 ст. 161 ГПК України правом на подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

Відповідно до п. 1.7 Статуту Акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк (нова редакція), затвердженого наказом Міністерства фінансів України (Рішенням єдиного акціонера) від 21.05.2018 року № 519 та погодженого Національним банком України 11.06.2018 року, згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк.

Акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (арк. 74-76).

16.09.2016 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (банк) та ТзОВ "ЛІЗИНГ КВІК БУД" (лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу № 4Л16085ЛИ (надалі - Договір) (арк. 15-20).

До договору фінансового лізингу між сторонами було складено та підписано Додаток № 1 (предмет фінансового лізингу), Додаток № 2 Графік лізингових платежів, Додаток № 3 Акт № 1 прийому передачі майна (арк. 21-25).

Крім того, до договору фінансового лізингу між сторонами було укладено додаткові угоди від 16.09.2016 року, від 03.11.2016 року (арк. 31, 32), якими вносились зміни до умов договору в частині прав лізингоодержувача на укладення правочинів щодо предмету лізингу, видів платежів за договором та розміру відсоткової винагороди.

Договір, додатки до договору та додаткова угода від 03.11.2016 року підписані сторонами за допомогою електронного цифрового підпису, що підтверджується результатами перевірки електронного цифрового підпису від 16.09.2016 року, від 03.11.2016 року (арк. 26-30, 33-36), а також укладеною між Банком та ТзОВ "ЛІЗИНГ КВІК БУД" Угодою про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 08.06.2016 року (арк. 37-38).

Додаткова угода від 16.09.2016 року підписана та скріплена печатками сторін.

Умовами договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 1.1 Договору банк є власником нерухомого майна, яке зазначено у Додатку № 1 (надалі - майно). Банк передає лізингоодержувачу майно, а лізингоодержувач приймає майно від банка в платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені цим договором строки, на умовах фінансового лізингу (надалі - лізинг).

Відповідно до п. 1.2 Договору на дату укладення договору вартість майна становить: 151 296 254, 00 (сто п`ятдесят один мільйон двісті дев`яносто шість тисяч двісті п`ятдесят чотири) гривні.

Відповідно до п. 1.3 Договору строк лізингу зазначено сторонами у п. 9.1 цього Договору.

Відповідно до п. 9.1 Договору строк дії цього договору з дати підписання цього договору по 25.08.2026 року. У частині не виконаних сторонами зобов`язань договір діє до повного їх виконання. Зазначений строк може бути змінений у випадках дострокового виконання зобов`язань лізингоодержувача за договором, у випадку розірвання договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору передача банком та прийом лізингоодержувачем майна в лізинг здійснюється згідно акту прийому - передачі майна, зазначеним у додатку № 3, що є невід`ємною частиною цього договору (надалі - додаток № 3). З моменту підписання додатку № 3, лізингоодержувач несе повну цивільну відповідальність перед третіми особами за його використання, відшкодовує в повному обсязі шкоду третім особам, заподіяну в результаті експлуатації майна. Ризик невідповідності майна цілям використання цього майна несе лізингоодержувач.

Судом встановлено, що на виконання умов договору ПАТ Приватбанк на праві власності передав, а лізингоодержувач ТзОВ "Лізинг-Квік Буд" прийняв в платне володіння та користування нерухоме майно - предмет лізингу: реєстраційний номер 33 вартістю 151 296 254, 00 грн. за адресою Одеська обл., м. Любашівка, вул. Будівельників, 1, загальна площа 188, 5 кв. м., про що між сторонами складено та підписано Акт № 1 прийому-передачі майна від 16.09.2016 року (додаток № 3 до договору) (арк. 25).

Майно, яке є предметом лізингу, належить позивачу ПАТ Приватбанк на праві власності, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 67511327 (арк. 103-106).

Відповідно до п. 8.2, 8.2.3 Договору цей договір підлягає розірванню в односторонньому порядку за ініціативою банку шляхом письмового повідомлення про це лізингоодержувача за 3 (три) дні у випадку повної або часткової несплати лізингового платежу лізингоодержувачем, якщо прострочення сплати становить більше ніж 30 днів. Порушення строків сплати винагород за Договором.

Відповідно до п. 8.3 Договору у випадку розірвання цього договору, майно повинне бути повернути лізингоодержувачем у термін розірвання, по акту прийому-передачі майна в тому стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу.

Відповідно до п. 8.4 Договору у повідомленні про розірвання сторони зазначають причину дострокового розірвання цього договору. При цьому для розірвання цього договору, договорів про внесення змін сторони не укладають.

Відповідно до п. 6.2.4 Договору лізингоодержувач зобов`язується повернути майно банку у випадку розірвання договору у стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу, сплативши при цьому банку заборгованість по лізингових платежах на поточну дату, інших платежах за цим договором, а також відшкодувавши заподіяні цим збитки, в строк не пізніше дати розірвання цього договору. Лізингоодержувач зобов`язаний усунути погіршення майна, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення майна банк має право вимагати відшкодування завданих йому збитків.

31.05.2017 року у зв`язку з порушенням лізингоодержувачем умов договору щодо сплати відсоткової винагороди позивачем ПАТ КБ "Приват Банк" направлено на адресу лізингоодержувача ТзОВ "Лізинг-Квік Буд" повідомлення № Э.Upr 1/3-67071 від 31.05.2017 року про розірвання договору лізингу з 15.06.2017 року (арк. 39-40).

Згідно Акту прийому-передачі майна від 15.06.2017 року лізингоодержувач ТзОВ "Лізинг-Квік Буд" повернув банку ПАТ КБ "Приват Банк" нерухоме майно (предмет лізингу) (арк. 41).

Станом на 15.06.2017 року (дата розірвання договору) заборгованість лізингоодержувача ТзОВ "Лізинг-Квік Буд" перед банком ПАТ КБ "Приват Банк" становила 6 306 013, 07 грн. (заборгованість за відсотковою винагородою за користування майном та пеня), у зв`язку із чим позивач звернувся до відповідача із листом-претензією про сплату заборгованості № Э.Upr 1/3-180789 від 29.01.2018 року (арк. 42-43).

У зв`язку з несплатою лізингоодержувачем відсоткової винагороди за користування майном та пені, позивач звернувся до суду із даним позовом.

V. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

На підставі ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

1. Щодо вимоги про стягнення винагороди за користування майном.

Відповідно до п. 6.2.11 Договору лізингоодержувач зобов`язався сплачувати банку:

- винагороду за відкриття рахунку Фінансовий лізинг (оренда);

- лізинговий платіж (суму, що відшкодовує при кожному платежі частину вартості майна);

- відсоткову винагороду за користування майном;

- інші витрати банка, безпосередньо пов`язані з цим договором.

Розділом 2 договору визначено розмір, структуру, строки сплати лізингових платежів.

Відповідно до п. 2.1 договору розмір, структура, строки сплати лізингових платежів встановлюються Додатком № 2 Графік лізингових платежів.

Відповідно до п. 6.2.8 Договору лізингоодержувач зобов`язується не зменшувати суму лізингових платежів, а також не затримувати виплату чергового лізингового платежу, якщо дані зміни не погоджені сторонами та не передбачені договорами про внесення змін до цього договору.

Відповідно до Графіку лізингових платежів лізингові платежі у рахунок викупу майна здійснюються наступним чином:

- 25.10.2016 року лізинговий платіж становить 1 388 039, 03 грн.;

- з 25.09.2017 року по 25.07.2026 року лізинговий платіж становить по 1 388 039, 03 грн. щомісячно;

- 25.08.2026 року лізинговий платіж становить 1 388 038, 76 грн. (арк. 22-24).

Як вбачається з виписки по рахунку № НОМЕР_1 (арк. 46) відповідач за час дії договору частково сплачував лізингові платежі, а саме: 16.09.2016 року сплатив лізинговий платіж в розмірі 1 388 039, 03 грн.

У зв`язку з розірванням договору 15.06.2017 року подальші лізингові платежі не здійснювались, а сума різниці між справедливою вартістю об`єкту лізингу та неоплаченої суми по договору лізингу була списана банком 29.03.2018 року (арк. 46).

Відповідно до п. 2.3 Договору лізингоодержувач сплачує банку винагороди на рахунок, зазначений у п. 1.4 цього договору.

Відповідно до п. 2.3.2 Договору (в редакції додаткової угоди від 03.11.2016 року) відсоткову винагороду за користування майном у розмірі 10,5 % річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, щомісяця в період з 25-го числа місяця по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу зазначений в додатку 2.

Відповідно до п. 2.3.3 Договору (в редакції додаткової угоди від 03.11.2016 року) у випадку порушення лізингоодержувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, передбачених цим договором, відсоткова винагорода за користування майном складає 21 % річних від суми залишку несплаченої вчасно частини вартості майна, згідно додатку № 2.

Починаючи з 01.03.2017 року відповідачем допущено порушення строків сплати відсоткової винагороди за користування майном, що підтверджується виписками по рахунку № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 (арк. 47-57).

За період з 01.12.2016 року по 15.06.2017 року заборгованість з відсоткової винагороди за користування майном становить 6 054 686, 71 грн. Розрахунок заборгованості за договором наявний в матеріалах справи (арк. 44-45).

Умовами п. 2.3.2 договору сторони погодили, що лізингоодержувач сплачує відсоткову винагороду за користування майном, виходячи з фактичної кількості днів користування. Оскільки лізингове майно було повернуто банку 15.06.2017 року, відповідач зобов`язаний сплатити відсоткову винагороду за користування майном за період до 15.06.2017 року.

Враховуючи вищевикладене, позовна вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості з відсоткової винагороди за користування майном в розмірі 6 054 686, 71 грн. є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

2. Щодо вимоги про стягнення пені.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Відповідно до п. 7.1 Договору у випадку порушення лізингоодержувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, по сплаті винагород, сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, яка розраховується у відсотках річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п. 7.9 Договору строки позовної давності по вимогах про стягнення лізингових платежів, винагороди, неустойки пені, штрафів, інших платежів/витрат за цим договором встановлюються сторонами тривалістю 15 (п`ятнадцять) років.

Відповідно до п. 7.10 Договору нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов`язань здійснюється протягом 15 (п`ятнадцяти) років з дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане лізингоодержувачем.

У зв`язку з порушенням лізингоодержувачем термінів сплати винагороди за користування майном, відповідно до п. 7.1 Договору відповідачу була нарахована пеня у розмірі 225 626, 36 грн., розрахунок якої відображено у виписці банку по рахунку № НОМЕР_4 (арк. 58-70) та у розрахунку заборгованості (арк. 44-45). Пеня нарахована за період з 02.03.2017 року по 15.06.2017 року.

Перевіривши розрахунок розміру пені, судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування пені за прострочення сплати винагороди за користування майном. Розрахунок пені здійснено позивачем арифметично правильно відповідно до вимог чинного законодавства та умов Договору. Нарахування здійснено позивачем, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Період нарахування визначено позивачем правильно. Отже, нарахування пені в сумі 225 626, 36 грн. є обґрунтованим та підставним. В цій частині позов підлягає задоволенню.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Судовий збір в розмірі 94 204, 69 грн. згідно ст. 129 ГПК України слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ЛІЗИНГ КВІК БУД, вул. Чигрина, 29 Б, м. Миколаїв, 54020 () на користь позивача Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк, вул. Грушевського, буд. 1-Д, м. Київ, 01001 () адреса для листування: вул. Наб. Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094 заборгованість за договором фінансового лізингу № 4Л16085ЛИ від 16.09.2016 року:

- 6 054 686, 71 грн. (шість мільйонів п`ятдесят чотири тисячі шістсот вісімдесят шість грн. 71 коп.) заборгованості за відсотковою винагородою за користування майном;

- 225 626, 36 грн. (двісті двадцять п`ять тисяч шістсот двадцять шість грн. 36 коп.) пені;

- 94 204, 69 грн. (дев`яносто чотири тисячі двісті чотири грн. 69 коп.) витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено 29.08.2019 року.

Суддя Е.М. Олейняш