ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28 серпня 2019 р. Справа № 903/530/19

Господарський суд Волинської області у складі судді Костюк С. В., за участі секретаря судового засідання Кобись Є.О., розглянувши матеріали по справі

за позовом Приватного підприємства "Спека"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьккомунбуд"

про стягнення 76 833,00 грн.,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Цехош А. М., довіреність № 17 від 12.08.2019;

від відповідача: Пилипчук І. Л., довіреність від 07.08.2019.

Права та обов`язки учасникам судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Діловодство суду.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

в с т а н о в и в:

позивач - Приватне підприємство Спека звернувся з позовом, в якому ставить вимогу стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьккомунбуд" 76833,00 грн., з них 59744,03 грн. відсотки за користування товарним кредитом, 4614,77 грн. пеня за прострочення оплати товару, 2653,26 грн. інфляційні 9820,94 грн. 30 % річних.

При обґрунтуванні позовної вимоги посилається на договір поставки № 019 від 25.02.2017, на підставі якого відповідачу по видаткових накладних № 000061 та № 000062 від 23.01.2019 відпускались нафтопродукти відповідно на суму 90642,50 грн. та 90000,00 грн.; за умовами договору оплата товару протягом 3-х календарних днів або неоплачений товар рахується поставленим на умовах товарного кредиту зі сплатою одного відсотка за кожен день його використання (п. 5.1, 5.2 договору); по п. 5.4 передбачено нарахування пені після закінчення 30 днів користування товарним кредитом; оплата отриманого товару проведена 24.01.2019 90000,00 грн., 16.04.2019 35000,00 грн., 18.06.2019 15642,50 грн., 11.07.2019 40000,00 грн.; станом на 11.07.2019 у відповідача існує заборгованість по відсотках за користування товарним кредитом в сумі 59744,03 грн.; за несвоєчасну оплату товару згідно п.п. 8.1, 8.2 нарахована пеня в сумі 4614,77 грн., інфляційні в сумі 2653,26 грн., 30 % річних в сумі 9820,94 грн.; направлена на адресу відповідача претензія 28.05.2019 повернута ДП «Укрпошта» у зв`язку з закінченням строку зберігання.

Ухвалою суду від 22.07.2019 було відкрито провадження у справі, зобов`язано відповідача до 08.08.2019 надати суду відзив на позов, позивача відповідь на відзив.

Відповідач 08.08.2019 подав відзив на позов, в якому позов заперечує, вказуючи, що жодних поставок нафтопродуктів відповідачу по договору № 019 від 25.05.2017 не було, строк дії договору закінчився 31.12.2018 (п.7.1 р17); накладні на відвантаження палива № 000061 та № 000062 виписані і товар відвантажений 23.01.2019 по завершенню дії договору, тому оплата товару регулюється нормами чинного законодавства. Вважає, що в силу положень ч. 2 ст. 530 ЦК України та відсутності вимоги позивача строк оплати нафтопродуктів відпущених по видаткових накладних №№ 000061, 000062 не настав, оскільки долучені до позовної заяви копії претензії та додатків направлені за адресою за якою відповідач не знаходиться, а тому відповідач не набув статусу боржника і не може нести відповідальність передбачену договором поставки від 25.05.2017 № 019.

За спільною заявою представників сторін судом розпочато розгляд справи по суті 13.08.2019 після закінчення підготовчого судового засідання; в судовому засіданні 13.08.2019 була оголошена перерва на стадії дослідження доказів до 28.08.2019.

14.08.2019 позивачем через відділ документального забезпечення та контролю подано клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів відпущення нафтопродуктів по договору поставки № 019 від 25.05.2017 у березні-травні, жовтні 2018, з метою спростування доводів відповідача про відсутність правовідносин сторін по вищезазначеному договору.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, аналогічним тим, що викладені в позовній заяві, просив позов задоволити, представник відповідача заперечив позовні вимоги з підстав викладених у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані ними докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд встановив наступне.

25.05.2017 між Приватним підприємством "Спека" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцьккомунбуд" (Покупець) було укладено договір поставки нафтопродуктів на умовах FCA (інкотермс-2000) шляхом завантаження в автомобільний транспорт Покупця з резервуарів Постачальника (а.с.8-9).

По п. 7.1 договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2018.

Пунктом 12.6 передбачено, що у випадку, якщо жодна із сторін не заявить у письмовій формі про свій намір розірвати або змінити строк дії договору, за 1 місяць до його закінчення, даний договір вважається автоматично пролонгований на кожен наступний рік.

Згідно накладених на відвантаження палива № 000061 та № 000062 від 23.01.2019 відповідачу на підставі договору № 019 від 25.05.2017 відпущено дизельне паливо на суму відповідно 90642,50 грн. та 70000,00 грн., факт отримання даного товару відповідачем не заперечується.

По п. 5.1 договору Покупець має право здійснити повну або часткову оплату отриманого товару шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом трьох календарних днів з дня відвантаження, зазначеного в накладних.

За загальними нормами ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи оплата товару поставленого по накладній № 000061 від 23.01.2019 проведена відповідачем з порушенням строків встановлених п. 5.1 договору, а саме 16.04.2019 було перераховано 35000,00 грн., 18.06.2019 15642,50 грн. та 11.07.2019 40000,00 грн.

Відповідно до п. 5.2 договору у випадку не оплати Покупцем відвантаженої партії товару в строки, вказані в п.5.1 даного договору, Покупець дає згоду на те, щоб неоплачений товар рахувався поставленим на умовах товарного кредиту, терміном на 30 днів, починаючи з дня після відвантаження товару з нарахуванням Покупцю 1 % за кожен день використання товарного кредиту, і сплатити відсотки за його використання в терміни, вказані в п.5.3 даного договору. Під наданням Покупцем згоди на те, щоб неоплачений товар рахувався поставленим на умовах товарного кредиту розуміється підписання даного договору.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що Покупець зобов`язаний оплатити суму товарного кредиту і відсотків за його використання на 31 день від дати відвантаження, вказаної в накладній. Покупець має право на дострокове погашення товарного кредиту і відсотків за його використання. Відсотки нараховуються на залишок заборгованості.

Згідно п. 5.4 договору якщо після закінчення 30 днів користування товарним кредитом, Покупець не внесе всіх передбачених договором платежів -він продовжує сплачувати відсотки за користування товарним кредитом до повного погашення заборгованості, а також сплачувати пеню в розмірах, передбачених в п. 8.1 даного договору.

За розрахунком позивача (а.с.10) сума заборгованості за товарним кредитом складає 59744,03 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За частиною 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що Покупець, у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30 % річних від простроченої суми.

Згідно розрахунку позивача сума інфляційних нарахувань складає 2653,26 грн., 30 % річних 9820,94 грн. (а.с.12-13). Дані розрахунки перевірено судом та перераховано річні з врахуванням періоду прострочки платежів з 28.01.2019, згідно перерахунку суду сума 30 % річних складає 9522,87 грн., тому вимога в частині стягнення інфляційних та 30 % річних підлягає задоволенню відповідно на суму 2653,26 грн. та 9522,87 грн.

Щодо вимоги про стягнення пені за прострочення оплати в сумі 4614,77 грн.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Відповідно до п.8.1 договору при невиконанні чи неналежному виконанні умов даного договору, винна сторона несе відповідальність у вигляді пені в розмірі 0,5 % за кожний день прострочення від неоплаченої суми, або суми невиконаної чи неналежно виконаної умови.

Згідно розрахунку позивача сума пені за період з 23.02.2019 по 11.07.2019 склала 4614,77 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Доводи відповідача щодо поставки товару по накладних № 000061 та № 000062 від 23.01.2019 поза межами договору поставки № 019 від 25.02.2017 в зв`язку з його закінченням та відсутністю жодних поставок по ньому, суд вважає помилковими, оскільки надані позивачем докази, а саме накладні на відвантаження палива від 13.03.2018, 18.04.2018, 07.05.2018, 29,31.10.2018, підтверджують виконання договору, в матеріалах справи відсутні докази щодо його розірвання, як це передбачено п. 12.6, у накладних на відвантаження товару від 23.01.2019 зроблено посилання на договір № 019 від 25.05.2017, а тому товар по зазначених накладних поставлявся саме по договору № 019 від 25.05.2017 і позивачем правомірно проведено нарахування за умовами договору згідно заявленого позову.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з врахуванням зазначеного з відповідача підлягають стягненню витрати по судовому збору в сумі 1913,55 грн.

Керуючись ст. ст. 74, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьккомунбуд" (вул. І.Конзилевича,1, м.Луцьк,43016, ) в користь Приватного підприємства "Спека" (вул.Стрілецька,12, м.Луцьк, 43006, ) 76534,93 грн., з них 59744,03 грн. процентів за користування товарним кредитом, 4614,77 грн. пені, 2653,26 грн. інфляційних, 9522,87 грн. 30 % річних, а також 1913,55 грн. витрат по судовому збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

06.09.2019 року.

Суддя С. В. Костюк