ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2019 р. Справа№ 910/4021/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Хрипуна О.О.

Чорногуза М.Г.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 (повний текст рішення складено 19.06.2019)

у справі №910/4021/19 (суддя Шкурдова Л.М.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 33199,12 грн, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 20.05.2019) пені у розмірі 28068,85 грн, 3% річних у розмірі 5130,27 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання за договором поставки №ПВРЗ(ВМТП-18.379)ю від 29.05.2018 в частині своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 (з врахуванням ухвали суду від 11.07.2019 про виправлення описки, яка є невід`ємною частиною рішення) позовну заяву задоволено частково. Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" 25003,59 грн пені, 4412,39 грн 3 % річних та 1702,10 грн витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем здійснено оплату поставленого позивачем товару з порушенням визначених договором строків.

Також місцевий суд зазначив, що позивачем не враховано, що останній день строку виконання не включається в період прострочення, а також не враховано, що день, в який відповідачем сплачено суму основного боргу не входить до періоду прострочення, у зв`язку із чим розрахунок пені та 3% річних, поданий позивачем, є невірним. Так, Господарським судом міста Києва зроблено розрахунки за загальний період з 16.06.2018 по 12.07.2018.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить частково скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 в частині стягнення з позивача 33155 грн 00 коп. - пені, 5850 грн 87 коп. - 3% річних, та прийняти в цій частині нове рішення, а саме - стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" суму пені у розмірі 25003 грн 59 коп., суму 3% річних у розмірі 4412 грн 39 коп., та здійснити перерахунок судових витрат.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції недостатньо повно досліджено і неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення в частині стягнення пені та 3% річних.

Зокрема, апелянт зазначає, що місцевим господарським судом не взято до уваги п.4.2 договору, відповідно до якого оплата проводиться не пізніше 10 банківських днів з дати поставки, але не раніше реєстрації податкової накладної. Разом з тим, позивачем не подано суду доказів реєстрації відповідних податкових накладних.

З огляду на вказане, на думку відповідача, місцевим судом невірно визначено період, за який має здійснюватися нарахування 3% річних та пені. Також відповідач просить долучити до матеріалів справи витяг з Єдиного реєстру податкових накладних №549173.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2019 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Хрипун О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 у справі №910/4021/19, визначено здійснювати розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 у справі №910/4021/19 у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Статтями 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сота Україна» (постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Панютинський вагоноремонтний завод» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (покупець, відповідач) укладено договір поставки №ПВРЗ(ВМТП-18.379)ю, відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов`язується поставити і передати у зумовлені строки у власність покупцю певну продукцію, товар, відповідно до специфікації №1 (додаток №1), яка є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язується прийняти товар та своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов даного договору.

Відповідно до п.4.1. договору встановлено, що форма розрахунків: у безготівковій формі.

Згідно з п.4.2. договору поставки покупець оплачує кожну прийняту партію товару не пізніше 10 банківських днів з дати поставки товару покупцю, але не раніше реєстрації податкової накладної, при умові своєчасного надання постачальником належним чином оформлених рахунку-фактури, видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, податкової накладної, документів якості на поставлений товар.

Відповідно до п.5.1.4 договору сторонами погоджено, що датою поставки товару вважається день підписання покупцем або його уповноваженим представником видаткової накладної, яка готується постачальником та надається разом з товаром покупцю.

Згідно з п.5.2.5. договору поставки визначено, що підтвердженням одержання товару покупцем є видаткова накладна, підписана уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до п.7.3. договору за несвоєчасну оплату покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми неоплаченої вартості товару.

На виконання договору позивачем поставлено відповідачу товар на суму 4027320,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №697 від 15.06.2018 на суму 213570,00 грн, №694 від 14.06.2018 на суму 540881,28 грн, №681 від 12.06.2018 на суму 547471,44 грн, №685 від 12.06.2018 на суму 546006,96 грн, №667 від 11.06.2018 на суму 538196,40 грн, №666 від 11.06.2018 на суму 546983,28 грн, №630 від 01.06.2018 на суму 553817,52 грн, №643 від 07.06.2018 на суму 540393,12 грн.

За своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Як вже було зазначено вище, між позивачем та відповідачем укладено договір поставки №ПВРЗ(ВМТП-18.379)ю від 29.05.2018, на виконання якого позивачем поставлено відповідачу товар на суму 4027320,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №697 від 15.06.2018 на суму 213570,00 грн, №694 від 14.06.2018 на суму 540881,28 грн, №681 від 12.06.2018 на суму 547471,44 грн, №685 від 12.06.2018 на суму 546006,96 грн, №667 від 11.06.2018 на суму 538196,40 грн, №666 від 11.06.2018 на суму 546983,28 грн, №630 від 01.06.2018 на суму 553817,52 грн, №643 від 07.06.2018 на суму 540393,12 грн.

Проте, вартість товару відповідач сплатив із порушенням строку, про що свідчать банківські виписки та податкові накладні. Так, видаткова накладна №697 від 15.06.2018 на суму 213570,00 грн була оплачена відповідачем 11.07.2018, видаткова накладна №694 від 14.06.2018 на суму 540881,28 грн - 13.07.2018, видаткова накладна №681 від 12.06.2018 на суму 547471,44 грн - 13.07.2018, видаткова накладна №685 від 12.06.2018 на суму 546006,96 грн - 13.07.2018, видаткова накладна №667 від 11.06.2018 на суму 538196,40 грн - 13.07.2018, видаткова накладна №666 від 11.06.2018 на суму 546983,28 грн - 13.07.2018, видаткова накладна №630 від 01.06.2018 на суму 553817,52 грн - 12.07.2018, видаткова накладна №643 від 07.06.2018 на суму 540393,12 грн - 13.07.2018.

Водночас апеляційний суд зазначає, що місцевим судом невірно визначено початок періоду прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати товару, а саме: з 16.06.2018.

Відповідно до п.4.2 договору визначено, що покупець оплачує постачальнику кожну прийняту партію товару не пізніше 10 банківських днів з дати поставки товару покупцю, але не раніше реєстрації податкової накладної. Тобто сторони в договорі передбачили відкладальну обставину для оплати поставленого товару. У разі відсутності реєстрації відповідної податкової накладної протягом 10 банківських днів з дати поставки товару, відповідач має право оплатити поставлений товар включно до дня реєстрації позивачем податкової накладної.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру податкових накладних №11631, поданого позивачем, податкові накладні №36 від 01.06.2018, №37 від 07.06.2018, які відповідають видатковим накладним №630 від 01.06.2018, №643 від 07.06.2018 (відповідно) були зареєстровані позивачем у вказаному реєстрі 26.06.2018, тому період прострочки за вказаними видатковими накладними розпочинається з 27.06.2018.

Так само, податкові накладні №39 від 11.06.2018, №38 від 11.06.2018, №41 від 12.06.2018, №43 від 15.06.2018, які відповідають видатковим накладним №667 від 11.06.2018, №666 від 11.06.2018, №685 від 12.06.2018, №697 від 15.06.2018 (відповідно), були зареєстровані/внесені позивачем до Єдиного реєстру податкових накладних 27.06.2018, тому період прострочки за вказаними видатковими накладними розпочинається з 28.06.2018.

Також податкові накладні №42 від 14.06.2018, №40 від 12.06.2018, які відповідають видатковим накладним №694 від 14.06.2018, №681 від 12.06.2018 (відповідно), були зареєстровані/внесені позивачем до Єдиного реєстру податкових накладних 30.06.2018, тому період прострочки за вказаними видатковими накладними розпочинається з 01.07.2018.

Як встановлено судом та не спростовано АТ "Українська залізниця", відповідач допустив прострочення зобов`язання зі сплати позивачу вартості поставленого йому товару, у строки, визначені умовами договору, що є порушенням господарського зобов`язання, у зв`язку із чим позивачем були нараховані 3% річних у розмірі 5130,27 грн, пеня у розмірі 28068,85 грн.

Як вірно зазначено місцевим судом, при розрахунку 3% річних та пені позивачем не враховано, що день, в який відповідачем сплачено суму основного боргу не входить до періоду прострочення. Крім того, позивачем не враховано, що прострочення розпочинається з наступного дня після того, як позивач зареєстрував податкові накладні. У зв`язку із чим розрахунок пені та 3% річних, поданий позивачем, є невірним.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що відповідачем також невірно визначено період прострочки за видатковими накладними №667 від 11.06.2018, №666 від 11.06.2018, №681 від 12.06.2018, №685 від 12.06.2018, №694 від 14.06.2018, №697 від 15.06.2018, оскільки відповідач помилково вважає, що період прострочення не може розпочинатися з вихідного чи святкового дня.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення 3% річних, апеляційний суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у сумі 4706,13 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 28068,85 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п.7.3. договору за несвоєчасну оплату покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми неоплаченої вартості товару.

Здійснивши перерахунок заявленої позивачем до стягнення пені з врахуванням п.7.3 договору, апеляційний суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пеня у сумі 26668,11 грн.

За вказаних обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 у справі №910/4021/19 скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції підлягає розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, п.2 ч.1 ст. 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 у справі №910/4021/19 задовольнити частково.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 у справі №910/4021/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким:

« 1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, будинок 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (04111, м. Київ, вул. Черняховського, будинок 29, ) пеню у сумі 26668 (двадцять шість тисяч шістсот шістдесят вісім) грн 11 коп, 3 % річних у сумі 4706 (чотири тисячі сімсот шість) грн 13 коп, витрати по сплаті судового збору у сумі 1815 (одна тисяча вісімсот п`ятнадцять) грн 41 коп.

3.В задоволенні іншої частини позову - відмовити.»

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (04111, м. Київ, вул. Черняховського, будинок 29, ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, будинок 5, ) витрати по сплаті судового збору у сумі 1491 (одна тисяча чотириста дев`яносто одна) грн 55 коп. за розгляд апеляційної скарги.

4. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

5.Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4021/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст.287-289 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді О.О. Хрипун

М.Г. Чорногуз