ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2019 р. Справа№ 911/744/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Смірнової Л.Г.

без повідомлення (виклику) учасників справи,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 21.05.2019 у справі №911/744/19 (суддя Лутак Т.В., повний текст складено - 21.05.2019) за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради про стягнення 95 290,41 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (змінено на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради про стягнення 95 290,41 грн., а саме - 55 974,02 грн. пені, 8 975,14 грн. 3% річних та 30 341,25 грн. інфляційних втрат.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором постачання природного газу №1743/1617-ТЕ-17 від 11.10.2016 в частині своєчасної оплати отриманого природного газу.

Рішенням Господарського суду Київської області від 21.05.2019 у справі №911/744/19 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 9 688,92 грн. пені, 2 887,58 грн. 3% річних, 2 372,22 грн. інфляційних втрат та 301,36 грн. судового збору. В частині позовних вимог про стягнення з Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради 46 285,10 грн. пені, 6 087,56 грн. 3% річних та 27 969,03 грн. інфляційних втрат відмовлено.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідач здійснив оплату за поставлений природний газ у повному обсязі, однак з порушенням строків оплати, тому згідно здійсненого судом перерахунку наданого позивачем розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат, позивач має право на стягнення з відповідача пені у розмірі 19 377,84 грн., 3% річних у розмірі 2 887,58 грн. та 2 372,22 грн. інфляційних втрат. При цьому, з огляду на збиткову діяльність відповідача, яка зумовлена неналежним виконанням перед ним зобов`язань певною категорією населення за отримані послуги з теплопостачання, з урахуванням наданих відповідачем доказів та ступеню виконання ним своїх договірних зобов`язань, суд дійшов висновку про зменшення розміру пені на 50%, тобто - до 9 688,92 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 21.05.2019 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 46 285,10 грн. пені, 6 087,56 грн. 3% річних та 27 969,03 грн. інфляційних втрат та прийняти нове, яким задовольнити позов в цій частині.

Так, за доводами апелянта, оскільки у пункті 6.1 договору №1743/1617-ТЕ-17 від 11.10.2016 сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, а також укладення договорів про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, то в такому випадку, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що наслідком укладення спільних протокольних рішень є зміна порядку і строку проведення розрахунків. Тобто, на думку апелянта, сторонами обумовлена незмінність умов договору підписанням спільних протокольних рішень про погашення заборгованості та договорів про організацію взаєморозрахунків за природний газ.

Враховуючи, що предметом розгляду у справі №911/744/19 є вимога про стягнення 95 290,41 грн., вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні Господарського процесуального кодексу України та підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заяв чи клопотань про розгляд справи у судовому засіданні відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України від учасників справи не надходило.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (змінено на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»), як постачальником, та Комунальним підприємством «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради, як споживачем, 11.10.2016 було укладено договір постачання природного газу №1743/1617-ТЕ-17, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1 договору).

У відповідності до п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно п. 3.4 договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Постачальник не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріпленого печаткою. У разі непідписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого непідписання акта (п. 3.6 договору).

Відповідно до п. 5.4 договору загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Згідно положень п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням п. 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови КМУ №20 від 11.01.2005 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством і цим договором (п. 8.1 договору).

Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити позивачу пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови КМУ №20 від 11.01.2005.

У пункті 8.3 договору сторони погодили, що з урахуванням п. 11.3 цього договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови КМУ №20 від 11.01.2005 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє відповідача від обов`язку сплатити на користь позивача платежі відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором.

Відповідно до п. 10.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Позивач стверджує, що зобов`язання з оплати природного газу переданого відповідачу протягом жовтня, листопада та грудня 2016 року здійснювалося останнім з порушенням встановлених договором постачання природного газу №1743/1617-ТЕ-17 від 11.10.2016 строків оплати, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Судом першої інстанції позовні вимоги задоволено частково.

Колегія суддів погоджується з позицією місцевого суду, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір за своєю правовою природою відноситься до договору поставки.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом, позивач в період з жовтня по грудень 2016 року здійснив поставку газу відповідачу на загальну суму 2 037 976,03 грн., що підтверджується копіями актів приймання-передачі природного газу, які підписані сторонами та скріплені відтисками їх печаток, а саме: від 31.10.2016 на суму 35 137,62 грн., від 31.10.2016 на суму 88 795,88 грн., від 31.10.2016 на суму 158 033,30 грн., від 30.11.2016 на суму 106 314,28 грн., від 30.11.2016 на суму 540 413,63 грн., від 30.11.2016 на суму 137 780,99 грн., від 31.12.2016 на суму 159 023,68 грн., від 31.12.2016 на суму 128 754,91 грн. та від 31.12.2016 на суму 683 721,74 грн.

З матеріалів справи вбачається, що станом на листопад 2017 року основна заборгованість відповідача перед позивачем погашена, що підтверджується Операціями Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради за договором №1743/1617-ТЕ-17 від 11.10.2016.

Так, в рахунок погашення заборгованості за спожитий природний газ у 2016 році згідно з договором №1743/1617-ТЕ-17 від 11.10.2016, позивачу було перераховано кошти в загальній сумі 266 347,39 грн., а саме:

- 55 650,55 грн. на підставі спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу №3135 від 20.07.2017, укладеного між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області, Департаментом фінансів Київської обласної держадміністрації, Фінансовим управлінням Калитянської селищної ради, Комунальним підприємством «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради, Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування»;

- 70 277,72 грн. на підставі договору про організацію взаєморозрахунків №110/332-в від 08.11.2017, укладеного між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області, Департаментом фінансів Київської обласної держадміністрації, Фінансовим управлінням Калитянської селищної ради, Комунальним підприємством «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради, Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування»;

- 140 419,12 грн. на підставі договору про організацію взаєморозрахунків №126/332-в від 08.11.2017, укладеного між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області, Департаментом фінансів Київської обласної держадміністрації, Управлінням фінансів Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Києво-Святошинською районною державною адміністраціє, Комунальним підприємством «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради, Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування».

Решта суми була оплачена відповідачем за рахунок власних коштів, але частково - з порушенням строків.

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача:

- 55 974,02 грн. пені за прострочення виконання зобов`язання за спірним договором в період з жовтня по грудень 2016 року, а саме нараховано: у жовтні - 4 492,98 грн., в листопаді - 8 983,31 грн., у грудні - 42 497,73 грн.

- 8 975,14 грн. 3% річних: 641,85 грн. - за період з 26.11.2016 по 26.12.2016 (за зобов`язаннями, що виникли у жовтні); 1 283,34 грн. - за період з 27.12.2016 по 22.01.2017 (за зобов`язаннями, що виникли у листопаді) та 7 049,95 грн. - за період з 26.01.2017 по 16.11.2017 (за зобов`язаннями, що виникли у грудні);

- 30 341,25 грн. інфляційних втрат, нараховані на зобов`язання, що виникли у грудні 2016 року за період з лютого 2017 року по листопад 2017 року.

Стосовно заявлених позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 8.2 договору постачання природного газу №1743/1617-ТЕ-17 від 11.10.2016 передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити позивачу пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, суд першої інстанції перевіривши правильність та обґрунтованість наданого позивачем розрахунку суми пені, інфляційних втрат та 3% річних, встановив правомірність нарахування пені та 3% річних за зобов`язаннями жовтня та листопада 2016 року. Щодо зобов`язань, які виникли у грудні 2016 року, то позивач при визначенні розміру пені не врахував суми коштів, що надійшли на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків та з порушенням ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а при розрахунку 3% річних та інфляційних втрат не враховано суми коштів, що надійшли на підставі спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків та договорів про організацію взаєморозрахунків.

Тому, згідно здійсненого судом перерахунку суми пені, 3% річних та інфляційних втрат нарахованих за зобов`язаннями грудня 2016 року (з урахуванням коштів, що надійшли на підставі спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків та договорів про організацію взаєморозрахунків), розмір пені складає - 19 377, 84 грн., 3% річних - 2 887,58 грн. та інфляційні втрати - 2 372,22 грн.

Разом з тим, судом було частково задоволено клопотання відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення пені - на 50%, тобто до 9 688,92 грн.

Відтак, за висновком суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 14 948, 72 грн., з яких: 9 688, 92 грн. пені, 2 887,58 грн. 3% річних та 2 372,22 грн. інфляційних втрат.

Однак, апелянт не погоджуючись з частковим задоволенням позовних вимог, посилається на пункт 6.1 договору №1743/1617-ТЕ-17 від 11.10.2016, в якому сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків та укладення договорів про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 не змінює строків і умов розрахунків за цим договором, тому, на думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що наслідком укладення вказаних документів є зміна порядку і строку проведення розрахунків.

Наведені доводи скаржника колегією суддів відхиляються, з огляду на наступне.

Як вже зазначалося вище, 20.07.2017 між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області, Департаментом фінансів Київської обласної держадміністрації, Фінансовим управлінням Калитянської селищної ради, Комунальним підприємством «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради, Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» було укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків №3135.

Предметом спільного протокольного рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунку, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» (п. 1 вказаного рішення).

Зазначений Порядок визначає механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та ПАТ «Укртрансгаз», а також за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами.

Крім того, 08.11.2017 було укладено договори про організацію взаєморозрахунків №110/332-в та №126/332-в.

Предметом вказаних договорів є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетом, передбаченою ст. 31 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», відповідно до Порядку та умов надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затвердженого постановою КМУ №332 від 18.05.2017.

Відповідно до п. 12 зазначених договорів про організацію взаєморозрахунків, сторони зобов`язались до проведення взаєморозрахунків не вчиняти дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто держава офіційно визнає неспроможність підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулівного впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належить і Порядок від 11.01.2005 №20.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Таким чином, підписавши спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків та договори про організацію взаєморозрахунків, сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший, а не той, що був врегульований договором, порядок розрахунків.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №924/296/18, від 18.04.2018 у справі №906/790/16, від 21.03.2019 у справі №905/1100/18.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що підписання сторонами спільного протокольного рішення та договорів про організацію взаєморозрахунків, і виконання їх положень, свідчить про те, що сторони фактично погодились, що оплата за природний газ за договором №1743/1617-ТЕ-17 від 11.10.2016 підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі вказаних документів.

Отже, сторони погодили порядок проведення розрахунків, змінивши строки виконання боржником зобов`язань перед кредитором, які виникли на підставі договору постачання природного газу.

Таким чином, підставою застосування наслідків за порушення грошового зобов`язання, передбачених договором та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, є наявність суми основного боргу, що не була предметом регулювання за спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків та договорами про організацію взаєморозрахунків, яка була несвоєчасно оплачена відповідачем за рахунок власних коштів, про що вірно зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відтак, позивачем при здійсненні розрахунку пені щодо зобов`язань, які виникли у грудні 2016 року мала бути врахована сума коштів, що надійшла на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків, а при визначенні розміру 3% річних та інфляційних втрат - також сума коштів, що надійшла на підставі спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків.

Наведеним спростовується посилання скаржника на пункт 6.1 договору №1743/1617-ТЕ-17 від 11.10.2016, в якому сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків та укладення договорів про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 не змінює строків і умов розрахунків за цим договором.

Враховуючи викладене, згідно вірного перерахунку суду першої інстанції суми пені, 3% річних та інфляційних втрат нарахованих за зобов`язаннями грудня 2016 року, розмір пені складає - 19 377,84 грн., 3% річних - 2 887,58 грн. та інфляційні втрати - 2 372,22 грн.

Стосовно заявленого відповідачем у відзиві на позовну заяву зменшення розміру пені на 90%, колегія суддів зазначає наступне.

В обґрунтування заяви про зменшення розміру штрафу, відповідач посилається на те, що підприємство є збитковим, та не є кінцевим споживачем поставленого позивачем природного газу, а надає послуги з теплопостачання іншим споживачам по регульованим тарифам, що встановлюються органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Пунктом 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм слідує, що при вирішенні питання про зменшення неустойки, суд повинен встановити співрозмірність неустойки невиконаному зобов`язанню відповідачем та врахувати інтереси обох сторін.

За таких обставин, колегією суддів враховується звіт Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради про фінансові результати за 2018 рік, який свідчить про збиткову діяльність підприємства; відсутність у діях відповідача прямого умислу на порушення зобов`язання за договором №1743/1617-ТЕ-17 постачання природного газу від 11.10.2016, з огляду на те, що відповідач самостійно не визначає порядок розподілу коштів, які надійшли на його рахунок зі спеціальним режимом використання, а оплата із такого рахунку відповідних послуг, у тому числі послуг з транспортування природного газу, залежить від розміру коштів, які надійшли від споживачів; та те, що станом на 17.11.2017 відповідач повністю оплатив вартість поставленого йому газу у жовтні, листопаді та грудні 2016 року.

Наведена правова позиція щодо зменшення пені в аналогічних правовідносинах викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №904/3458/18, від 19.03.2019 у справі №921/760/17-г/5 та від 22.01.2019 у справі №908/868/18.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого суду щодо часткового задоволення клопотання відповідача та зменшення суми пені на 50% - до 9 688,92 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 46 285,10 грн. пені, 6 087,56 грн. 3% річних та 27 969,03 грн. інфляційних втрат

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 21.05.2019 у справі №911/744/19 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 21.05.2019 у справі №911/744/19.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню в касаційному порядку згідно п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 02.09.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

Л.Г. Смірнова