ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.09.2019р. Справа №905/1375/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «ВВ»,

м.Чернігів

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика

«Курахівська», Донецька область, Мар`їнський район, с.Вовчанка

про стягнення заборгованості в сумі 62279,50 грн.

Суддя Г.В. Левшина

при секретарі судового засідання Купченко Р.В.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «ВВ», м.Чернігів, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська», Донецька область, Мар`їнський район, с.Вовчанка, про стягнення заборгованості в сумі 62279,50 грн., у тому числі основний борг в сумі 58425,24 грн., три проценти річних в сумі 303,3 грн., інфляція в сумі 838,93 грн. та пеня в сумі 2712,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки №954-ЦК-ДЦ від 01.03.2019р. в частині сплати вартості отриманого товару.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 25.07.2019р. по справі №905/1375/19 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 14.08.2019 року о 11:15 год.

01.08.2019р. до канцелярії суду від позивача надійшов супровідний лист від 30.07.2019р. №54/2019 про долучення документів до матеріалів справи.

В судове засідання 14.08.2019р. представники сторін не з`явились.

Ухвалою суду від 14.08.2019р. відкладено розгляд справи на 12.09.2019 року об 11:00 год.

В судове засідання 12.09.2019р. сторони не з`явилися.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав.

Згідно позовної заяви та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» зареєстроване за адресою: 85621, Донецька обл., Маріїнський р-н., с. Вовчанка, вул. Нагорна, буд. 1А, за якою і здійснювалось направлення поштової кореспонденції судом (повідомлення про вручення поштових відправлень від 22.08.2019р.).

Відповідно до ст.120 Господарського процесуального кодексу України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, відповідача було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

За таких обставин, враховуючи достатність зібраних по справі доказів, згідно ст.165 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України, ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

01.03.2019р. між сторонами був підписаний договір поставки №954-ЦК-ДЦ, згідно з умовами якого позивач (постачальник) зобов`язався поставити у власність покупця продукцію і/або обладнання виробничо-технічного призначення (подальшому - продукція, в асортименті, кількості, в строки, по ціні і якісними характеристиками, погодженими сторонами в даному договорі і специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору, а відповідач (покупець) зобов`язався прийняти і оплатити поставлену у його власність продукцію у відповідності з умовами даного договору.

Згідно з п.4.1 договору поставка продукції проводиться партіями і асортименті, кількості, по цінам, з якісними характеристиками і в строки, погоджені сторонами в специфікаціях до даного договору. Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної по своїм якісним показникам, які супроводжуються одним документом про якість і/або одним товарно-супровідним документом.

У п.4.2 договору сторонами погоджено умови поставки продукції - DDP, згідно «Інкотермс-2010», з урахуванням умов і застережень, які містяться в даному договорі і/або у відповідних специфікаціях до договору. У випадку, якщо сторонами в специфікаціях передбаченого інші умови поставки, відношення сторін будуть регулюватися положеннями, погодженими сторонами у відповідних специфікаціях до договору.

Відповідно до п.4.7 договору датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товарно-супровідних документах, наданих постачальником.

Право власності на продукцію, ризики втрати або пошкодження продукції переходить від постачальника до покупця з дати поставки продукції (п.4.9 договору).

Згідно з п.5.1 договору загальна сума договору визначається загальною сумою всіх специфікацій, які є невід`ємною частиною даного договору. У випадку відхилення кількості поставленої продукції від погодженої до поставки кількості, загальна вартість договору змінюється пропорційно кількості фактично поставленої продукції із розрахунку її ціни, вказаної у відповідних специфікаціях до договору. Толеранс (відхилення по кількості) поставки продукції складає 0, якщо іншого не погодженого сторонами у відповідних специфікаціях до договору.

В будь-якому випадку, загальна орієнтовна сума договору не повинна перевищувати 725000,00 грн. з ПДВ на дату укладання договору. Сума договору може бути збільшена шляхом підписання сторонами відповідної додаткової угоди після отримання згоди уповноваженого на те органу управління покупця.

Ціна на поставлену постачальником продукцію встановлюється сторонами у відповідних специфікаціях до договору (п.5.2 договору).

Даний договір може бути скріплений печатками сторін, вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін. Сторони прийшли до згоди, що у випадку належного виконання обома сторонами своїх зобов`язань, строк дії договору встановлюється до 31.12.2020 року включно (п.8.1 договору).

01.03.2019р. сторонами підписано специфікації, в яких погоджено умови поставки, а саме: найменування продукції, кількість, одиниця виміру, вартість за одиницю та загальна вартість продукції, строки оплати, місце призначення поставки.

На виконання договору та специфікацій позивачем поставлено відповідачу товар за видатковими накладними №ВВЧСР1312/33659 від 15.03.2019р. на суму 21323,40 грн., №ВВЧСР1395/33659 від 20.03.2019р. на суму 21671,52 грн., №ВВЧСР1961/33659 від 18.04.2019р. на суму 15430,32 грн., всього на загальну суму 58425,24 грн.

Крім того, позивачем до матеріалів справи додано копії податкових накладних, у яких позивачем відображено проведення господарської операції за вищепереліченими видатковими накладними та квитанції про прийняття вказаних податкових накладних Державною податковою службою України.

Факт постачання позивачем товару на вказану суму за договором поставки №954-ЦК-ДЦ від 01.03.2019р. з боку відповідача не спростований.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до п.5.4 договору розрахунки за поставлену продукцію по даному договору проводяться покупцем шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на поточний рахунок постачальника на 30 календарний день з дати поставки відповідної продукції на основі отриманого покупцем рахунку і при умові надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 даного договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів с поточного рахунку покупця.

Згідно з п.5 специфікацій від 01.03.2019р. розрахунок за продукцію, поставлену по даним специфікаціям: оплата на 30 календарний день.

Відповідно до ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Одночасно, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, згідно ст.254 Цивільного кодексу України днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, відповідач мав сплатити вартість товару, отриманого від позивача:

- за видатковою накладною №ВВЧСР1312/33659 від 15.03.2019р. в строк до 15.04.2019р. (оскільки 30-й календарний день припадає на вихідний день неділю - 14.04.2019р., а перший наступний робочий день це 15.04.2019р.);

- за видатковою накладною №ВВЧСР1395/33659 від 20.03.2019р. в строк до 19.04.2019р.

- за видатковою накладною №ВВЧСР1961/33659 від 18.04.2019р. в строк до 20.05.2019р. (оскільки 30-й календарний день припадає на вихідний день суботу - 18.05.2019р., а наступним день також припадає на вихідний день неділю - 19.05.2019р., то першим робочим днем є 20.05.2019р.).

За висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів в сумі 58425,24 грн. за договором поставки №954-ЦК-ДЦ від 01.03.2019р. всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач не виконав.

За таких обставин, враховуючи, що позов в частині вимог про стягнення основного боргу доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 58425,24 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача три проценти річних за період з 15.04.2019р. по 27.06.2019р. в розмірі 303,33 грн. та інфляцію в розмірі 838,93 грн. за період з квітня 2019 по травень 2019р.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок трьох процентів річних, суд визнає його невірним, оскільки позивачем невірно визначено строк настання платежу за видатковими накладними №ВВЧСР1312/33659 від 15.03.2019р., №ВВЧСР1961/33659 від 18.04.2019р.

Як наслідок, за результатами проведеного судом перерахунку трьох процентів річних стягненню з відповідача на користь позивача підлягають три проценти річних в сумі 299,03 грн. за період з 16.04.2019р. по 27.06.2019р., а решта вимог щодо стягнення трьох процентів річних в сумі 4,30 грн. є неправомірною.

Одночасно, щодо вимог про стягнення інфляції, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до вищенаведеного, розрахунок інфляційних витрат розраховується починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому платіж мав бути здійснений.

Таким чином, враховуючи, що за умовами підписаного між сторонами договору відповідач мав сплатити вартість отриманого від позивача товару за видатковими накладними №ВВЧСР1312/33659 від 15.03.2019р. в строк до 15.04.2019р., №ВВЧСР1395/33659 від 20.03.2019р. в строк до 19.04.2019р., №ВВЧСР1961/33659 від 18.04.2019р. в строк до 20.05.2019р. нарахування позивачем інфляції за квітень 2019 року за видатковими накладними №ВВЧСР1312/33659 від 15.03.2019р., №ВВЧСР1395/33659 від 20.03.2019р. та за травень 2019р. за видатковою накладною №ВВЧСР1961/33659 від 18.04.2019р. є невірним.

Як наслідок, за результатами проведеного судом перерахунку інфляції стягненню з відповідача на користь позивача підлягає інфляція в сумі 300,96 грн. за травень 2019р., а решта вимог щодо стягнення інфляції в сумі 537,97 грн. є неправомірною.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч.1 ст.548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст.546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

За приписами ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п.6.7 договору у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець за письмовою вимогою постачальника, сплачує постачальнику неустойку, у виді пені, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення оплати від вартості своєчасно не оплаченої продукції, але не більше 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, відповідальність у вигляді пені за прострочення виконання зобов`язання передбачена законом, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені є правомірними.

На підставі п.6.7 договору позивачем здійснено нарахування пені на суму 2712,00 грн. за період з 16.04.2019р. по 27.06.2019р., зокрема:

- за видатковою накладною №ВВЧСР1312/33659 від 15.03.2019р. в розмірі 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції в сумі 1066,17 грн.;

- за видатковою накладною №ВВЧСР1395/33659 від 20.03.2019р. в розмірі 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції в сумі 1083,57 грн.

- за видатковою накладною №ВВЧСР1961/33659 від 18.04.2019р. в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 21.05.2019р. по 27.06.2019р.

За висновками суду, розрахунок пені є арифметично вірним, таким, що проведений з дотриманням вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Відповідач заперечень проти позовних вимог не надав.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що позов доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, проте, в частині вимог про стягнення трьох процентів річних в сумі 4,30 грн. грн., інфляції в сумі 537,97 грн. є неправомірним, позов підлягає частковому задоволенню в сумі 61737,23 грн., у тому числі основний борг в сумі 58425,24 грн., три проценти річних в сумі 299,03 грн., інфляція в сумі 300,96 грн. та пеня в сумі 2712,00 грн.

Щодо розподілу судових витрат господарський суд зазначає наступне.

Як вбачається, з позовної заяви позивачем визначено ціну позову в сумі 62279,50 грн.

Згідно з п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, з огляду на приписи вказаного Закону позивачем у даному випадку повинно бути сплачено за зазначені позовні вимоги судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Однак, позивачем доказів сплати судового збору до позовної заяви та матеріалів справи не надано, а тому судовий збір в сумі 1921,00 грн. підлягає стягненню з позивача на користь Державного бюджету України.

При цьому, на підставі п.3 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам. Зокрема, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 1904,27 грн.

Крім того, позивачем у позовній заяві також заявлено про віднесення на відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6227,95 грн.

01.08.2019р. до суду від позивача надійшла заява №53/2019 від 30.07.2019р. про відстрочення подачі доказів понесення судових витрат. Зокрема, у вказаній заяві позивач в порядку ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України повідомив суд, що докази факту надання та обсягу наданої професійної правничої допомоги у справі першої інстанції, а саме: акт приймання-передачі виконаних робіт, рахунок на оплату гонорару за професійну правничу адвоката у справі, рахунок на відшкодування витрат у зв`язку з надання професійної правничої допомоги, платіжні доручення про сплату коштів на оплату гонорару та відшкодування витрат будуть надання протягом п`яти днів після ухвалення рішення господарського суду у справі.

За таких обставин, розподіл судових витрат в частині віднесення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу відбуватиметься після надання позивачем відповідної заяви з доказами згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 74, 76, 129, 165, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «ВВ», м.Чернігів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська», Донецька область, Мар`їнський район, с.Вовчанка про стягнення заборгованості в сумі 62279,50 грн., у тому числі основний борг в сумі 58425,24 грн., три проценти річних в сумі 303,3 грн., інфляція в сумі 838,93 грн. та пеня в сумі 2712,00 грн., задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» (85621, Донецька обл., Маріїнський р-н., с. Вовчанка, вул. Нагорна, буд. 1А, р/р НОМЕР_1 у філії ДОУ АТ «Ощадбанк», МФО 335106, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «ВВ» (14000, Чернігівська обл., м. Чернігів, вул. Гетьмана Полуботка, буд. 18, р/р НОМЕР_2 АТ «Укрсиббанк», м. Київ, МФО 351005, ) основний борг в сумі 58425,24 грн., три проценти річних в сумі 299,03 грн., інфляцію в сумі 300,96 грн. та пеню в сумі 2712,00 грн., всього заборгованість в сумі 61737,23 грн., судовий збір в сумі 1904,27 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «ВВ» (14000, Чернігівська обл., м. Чернігів, вул. Гетьмана Полуботка, буд. 18, р/р НОМЕР_2 АТ «Укрсиббанк», м. Київ, МФО 351005, ) на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 1921,00 грн.

Стягувач: Державна судова адміністрація України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, , отримувач коштів - ГУК у м.Києві/м.Київ/ - 22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (EAП); код банку отримувача (МФО) - 899998; рахунок отримувача - 6001; код класифікації доходів бюджету - 22030106).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «ВВ» (14000, Чернігівська обл., м. Чернігів, вул. Гетьмана Полуботка, буд. 18, р/р НОМЕР_2 АТ «Укрсиббанк», м. Київ, МФО 351005, ).

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 12.09.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 12.09.2019р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина