ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1381/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Принцевської Н.М.;
суддів: Ярош А.І., Савицького Я.Ф.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, проспект Шевченка,29)

Секретар судового засідання Соловйова Д.В.
За участю представників сторін:
Від Міністерства оборони України - Єрмаков А.В., посвідчення УК № 155750, від 14.08.13;
від Фізичної особи-підприємця Казак Тетяни Валентинівни - Синько О.А., довіреність № 764, від 16.05.17;
Інші учасники процесу у судове засідання не з`явились. Про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Казак Тетяни Валентинівни
на рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2018 року
у справі №916/1381/18
за позовом Міністерства оборони України
до відповідачів:
1)Фізичної особи-підприємця Казак Тетяни Валентинівни
2)Державного підприємства ТВК
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Концерн Військторгсервіс в особі філії Одеське управління військової торгівлі Концерну Військторгсервіс
про визнання додаткової угоди недійсною та усунення перешкод у користуванні майном,-
(суддя першої інстанції: Волков Р.В., дата та місце ухвалення рішення: 01.11.2018, Господарський суд Одеської області, м.Одеса, проспект Шевченка, 29)

В липні 2018 року Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Казак Тетяни Валентинівни (далі ФОП Казак Т.В.) та Державного підприємства "ТВК" (далі - ДП ТВК) про визнання додаткової угоди недійсною та усунення перешкод у користуванні майном.
В позовній заяві Міністерство оборони України зазначило, що ДП «Південь» вибуло із управління Міністерства ще у 2009 році, а ДП «ТВК» не наділялось повноваженнями вносити будь-які зміни до договору шляхом укладення додаткової угоди, у зв`язку з чим позивач зазначає, що укладена між відповідачами угода №26 від 15.11.2010 підлягає визнанню недійсною.
Крім того, на думку позивача, належним способом захисту прав Міністерства оборони України є також усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання звільнити торговельне місце №3785 від розміщених на ньому двх 20-футових контейнерів по вул.Рожевій на території ТОВ «Промтоварний ринок».
Рішенням Господарського суду Одеської області від 01.11.2018 (суддя Волков Р.В.) позов задоволено частково, визнано недійсною Додаткову угоду №26 від 15.11.2010, укладену між ДП "ТВК" та ФОП Казак Т.В. до Договору №42/2009 від 25.03.2009 про надання права платного користування торговельним місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій, зобов`язано ФОП Казак Т.В. усунути перешкоди Міністерству оборони України у користуванні торговельним місцем, шляхом звільнення торговельного місця №3785 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вул. Рожевій на території ТОВ "Промтоварний ринок" за адресою: Одеська область, Овідіопольский район, смт. Авангард, вул. Базова, 20, стягнуто з ДП «ТВК» на користь Міністерства оборони України 1762,00 грн. витрат зі сплати судового збору, стягнуто з ФОП Казак Т.В. на користь Міністерства оборони України 1762,00 грн. витрат зі сплати судового збору, в решті позову відмовлено.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що матеріали справи не містять доказів наявності у ДП «ТВК» права змінювати умови правочину, укладеного між позивачем та відповідачем-1 шляхом підписання додаткової угоди від свого імені.
Місцевий господарський суд зазначив, що враховуючи розірвання договору №42/2009 від 25.03.2009, у відповідача-1 відпали правові підстави для користування торговельним місцем №3785, у зв`язку з чим вимоги про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця №3785 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів є обґрунтованими.
10.01.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ФОП Казак Т.В. на рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2018 року у справі №916/1381/18.
На думку скаржника місцевий господарський суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, при їх недоведеності. На думку апелянта, висновки суду не відповідають обставинам справи, отже судове рішення є незаконним, а тому підлягає скасуванню.
Апелянт зазначає, що позивач не підтвердив належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами своє право, за захистом якого звернувся до суду, посилаючись на ст.ст. 15, 16, 391 Цивільного кодексу України, тобто право на первинне користування торговим місцем №3785 по вул. Рожевій на території ТОВ „Промтоварний ринок.
На думку апелянта, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку щодо порушень прав позивача відповідачем та критично поставився до тверджень ФОП Казак Т.В. відносно недоведеності позивачем наявності в нього майнових прав та, як наслідок, відсутності права звертатися за їх захистом у судовому порядку.
Апелянт зазначає, що вказуючи на своє майнове право на торгові місця, Міністерство оборони України посилається на Договір №181/9-83 від 21.02.2000 між Міністерством оборони України, Авангардівською селищною Радою Овідіопольського району Одеської області та ТОВ „Промтоварний ринок. Однак, як зазначає апелянт, вказаний договір, як письмовий доказ, позивачем суду не надано, відсутній його оригінал та належним чином завірена копія.
В своїй апеляційній скарзі ФОП Казак Т.В. зазначає, що судом першої інстанції проігноровано ряд підстав, на яких наполягала ФОП Казак Т.В., які поряд з зазначеним свідчать про те, що Міністерство оборони України не має законних підстав на безоплатне використання 50-ти торгових місць по вул. Рожевій на території ТОВ „Промтоварний ринок, зокрема, місцем №3785.
Заявник апеляційної скарги вважає договір №181/9-83, поданий разом з позовом Міністерством оборони України, недопустимим, недостовірним та недостатнім доказом на підтвердження права Міністерства оборони України на первинне користування торговим місцем №3785 по вул. Рожевій на територій ТОВ „Промтоварний ринок.
Апелянт вважає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку, що договір №42/2009 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій від 25.03.2009 припинив свою дію за односторонньою відмовою позивача.
В обґрунтування вищезазначеного, апелянт посилається на ст.ст. 179, 283-286 Господарського кодексу України та ст.ст. 759-762, 792 Цивільного кодексу України, виходячи з яких зазначає, що Договір №42/2009 за своїм змістом є договором оренди майна, що породжує господарські зобов`язання, та на ст.291 Господарського кодексу України, згідно з якою одностороння відмова від договору оренди не допускається.
За таких обставин скаржник вважає, що згідно з умовами Договору, положень закону жодної підстави для дострокового припинення Договору, шляхом відмови від нього або розірвання немає, судом посилання на них не здійснено, а тому Договір не припинено, що виключає можливість задоволення позову про звільнення відповідачем торгового місця.
В апеляційній скарзі ФОП Казак Т.В. зазначає, що договір доручення від 27.11.2008, укладений між Міністерством оборони України і ДП МОУ „Південь, яким останній уповноважувався вчиняти від імені Міністерства оборони України юридичні дії, визначені п.1.1 цього договору, зокрема, укладати і розривати договори з фізичними особами про надання платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ „Промтоварний ринок по вул.Рожевій був укладений строком до 31.01.2009. А тому, укладаючи додаткову угоду після закінчення строку договору доручення, правонаступник ДП МОУ „Південь ДП „ТВК діяв з перевищенням повноважень. Але в подальшому укладання цієї угоди Міністерством оборони України було схвалено.
В обґрунтування своєї позиції апелянт зазначає, що з 15.11.2010 до подання позовної заяви, тобто майже вісім років, у Міністерства оборони України не було ніяких претензій та нарікань щодо її укладання. ДП „ТВК з 2009 по липень 2016 року отримувало кошти за Договором, а від Міністерства оборони України, як сторони Договору, повідомлень про відсутність повноважень у ДП „ТВК на вчинення дій в інтересах Міністерства оборони України, апелянту не надходили.
Також скаржник зазначає, що сплачує на розрахунковий рахунок Міністерства оборони України кошти за користування торговим місцем № 3785 у розмірі, визначеному саме додатковою угодою з липня 2016 року по сьогоднішній день, що підтверджується квитанціями про оплату та наданими позивачем та третьою особою документами з Департаменту фінансів Міністерства оборони України. Вказані платежі були прийняті Міністерством оборони України, що свідчить про виконання договору, і зокрема, додаткової угоди, яка є його невід`ємною частиною, зі сторони відповідача та визнання його дій зі сторони Міністерства оборони України.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №916/1381/18 за апеляційною скаргою ФОП Казак Т.В. на рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2018.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 апеляційну скаргу ФОП Казак Т.В. на рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2018 у справі №916/1381/18 призначено до розгляду на 25.02.2019 о 12-00 год.
28.01.2019 від Концерну "Військторгсервіс" надійшли пояснення по апеляційній скарзі, в яких він вважає апеляційну скаргу ФОП Казак Т.В. на рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2018 у справі №916/1381/18 необґрунтованою, посилання відповідача щодо обставин справи такими, що не відповідають дійсності та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами зі сторони відповідача та просить суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю, а рішення залишити без змін.
Крім того, 22.02.2019 від Міністерства оборони України надійшов відзив на апеляційну скаргу.
У своєму відзиві Міністерство оборони України вважає, що прийняте судом рішення, є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга ФОП Казак Т.В. необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Судове засідання, призначене на 25.02.2019 о 12-00 год. у справі №916/1381/18, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді-учасника колегії суддів Колоколова С.І. у відпустці з 25.02.2019 року по 01.03.2019 року відповідно до наказу №51-в від 25.02.2019 про що складено відповідну довідку секретарем судового засідання.
Крім того, 25.02.2019 від ФОП Казак Т.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з хворобою заявника та неможливістю прийняти участь у судовому засіданні, яке призначено на 25.02.2019 о 12-00 год.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 відкладено розгляд апеляційної скарги ФОП Казак Т.В. на рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2018 по справі №916/1381/18 до 18.03.2019 о 12-00 год.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2019 задоволено клопотання Міністерства оборони України про зупинення апеляційного провадження по справі №916/1381/18, зупинено апеляційне провадження у справі №916/1381/18 до отримання правового висновку Великої Палати Верховного Суду по справі №914/2649/17.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.06.2019 апеляційне провадження по справі №916/1381/18 поновлено, призначено справу до розгляду на 08.07.2019 о 10-30 год.
У зв`язку із перебуванням судді - члена колегії Колоколова С.І. у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду №387 від 05.07.2019 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/1381/18.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 05.07.2019 визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя Принцевська Н.М., судді: Ярош А.І., Савицький Я.Ф.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.07.2019 апеляційну скаргу ФОП Казак Т.В. на рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2018 прийнято до провадження колегією суддів у складі колегії суддів: головуючий суддя Принцевська Н.М., судді: Ярош А.І., Савицький Я.Ф.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.07.2019 задоволено клопотання ФОП Казак Т.В. про зупинення апеляційного провадження по справі №916/1381/18, зупинено апеляційне провадження у справі №916/1381/18 до отримання правового висновку Об`єднаної палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду рішення по справі №916/1684/18.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.07.2019 поновлено провадження у справі №916/1381/18 за апеляційною скаргою ФОП Казак Т.В. на рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2018 року та призначено справу до розгляду на 09.09.2019 о 12-45.
В судовому засіданні представники МОУ та Казак Т.В. підтримали доводи та заперечення, викладені ними письмово. Представники інших учасників в судове засідання не з`явились, не повідомивши завчасно про причини неявки, про дату, час та місце проведення судового засідання по справі повідомлені належним чином.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представників, які не з`явились, за наявними в справі матеріалами.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 21.02.2000 між Міністерством оборони України, Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області та Товариством з обмеженою відповідальністю „Промтоварний ринок було укладено договір №181/9-83р.
Згідно з п. п. 1.1, 5.1 вказаного договору Міністерство оборони України дає згоду на вилучення земельної ділянки площею 4,33 га (з розміщеним на ній асфальтованим майданчиком, площею 1,2 га, вартість понесених затрат по його обладнанню становить 264 661 гривень), що розташована на території військового містечка №7 Одеського гарнізону, військова частина НОМЕР_1 , та передає вказану земельну ділянку (з розміщеним на ній асфальтованим майданчиком площею 1,2 га) Авангардівській селищній раді Овідіопольського району Одеської області. Міністерство оборони України має право протягом 99 років з дня підписання цього договору безкоштовного користування на власній розсуд 50 місцями під 20-футові контейнери, що розміщені на території Ринку по вулиці Рожевій, та розташованими на даних місцях контейнерами, а Ринок визнає вказане право та зобов`язується безкоштовно здійснювати охорону, загальне освітлення, прибирання території, забезпечити вільний доступ до вказаних контейнерів.
27.11.2008 між Міністерством оборони України (Довіритель) та ДП МОУ„Південь (Повірений) було укладено договір доручення.
Умовами п. 1.1, 5.1, 5.2 вказаного договору передбачено, що Довіритель доручає, а Повірений приймає на себе доручення та зобов`язується вчиняти від імені Міністерства оборони України юридичні дії, пов`язані з укладанням та розірванням договорів з фізичними особами про надання права платного користування 50 місцями для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ „Промтоварний ринок по вул. Рожевій, збором і обліком грошових коштів, стягненням штрафів та судовим захистом інтересів сторін, які порушуються, оспорюються чи охороняються законом.
25.03.2009 між Міністерством оборони України, від імені якого діяло ДП МОУ „Південь та ОСОБА_1 , укладено договір №42/2009 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ „Промтоварний ринок по вул. Рожевій.
Відповідно до положень п. п. 2.1, 2.2, 6.1 вказаного договору ОСОБА_1 надається торгове місце №3785на території „Промтоварний ринок по вул. Рожевій для встановлення торгових контейнерів.
За умовами розділу 3 Договору вартість одного торгового місця під контейнери встановлюється у розмірі 1800 грн. (з ПДВ) в місяць, оплата проводиться до 5 числа поточного місяця, вартість торгового місця під контейнери може бути змінена Міністерством оброни України. У разі зміни розміру оплати, Міністерство оброни України повинно попередити по це ОСОБА_1 в 10-денний термін до початку місяця, в якому змінюється розмір оплати.
Пунктами 6.3, 6.4 договору №42/2009 від 25.03.2009 передбачено, що договір розривається в односторонньому порядку при заборгованості по оплаті більше, ніж 2 місяці. Дія договору припиняється у випадках: закінчення терміну, на який він був укладений; за ініціативою однієї із сторін. Сторона яка виступає з ініціативою про припинення договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за два місяці.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 17.06.2009 за №683-р „Про передачу цілісного майнового комплексу державного підприємства "Південь" до сфери управління Держкомпідприємництва Державне підприємство „Південь (смт. Авангард Овідіопольського району Одеської області) було передано до сфери управління Держкомпідприємництва.
Разом з тим, Указом Президента України від 14.09.2009 за №746/2009 було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 17.06.2009 №683-р "Про передачу цілісного майнового комплексу Державного підприємства "Південь" до сфери управління Держкомпідприємництва".
Наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва №315 від 12.10.2010 ДП „Південь було перейменовано в Державне підприємство „ТВК та визначено, що ДП „ТВК є правонаступником майнових прав та обов`язків ДП „Південь.
В подальшому, 15.11.2010 між ДП „ТВК, яке є правонаступником майнових прав та обов`язків ДП "Південь" та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №26 до договору №42/2009.
Додатковою угодою №26 від 15.11.2010 у п.5 сторонами було передбачено, що тариф на право платного користування встановлюється у розмірі 2000 грн. за місяць (з урахуванням ПДВ), з терміном сплати до 10 числа поточного місяця.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №930-р „Про віднесення цілісних майнових комплексів державних підприємств та організацій до сфери управління Державної служби з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва Державне підприємство „ТВК було передано до сфери управління Держпідприємництва.
14.06.2016 між Міністерством оборони України та концерном „Військторгсервіс (Концерн) було укладено договір доручення №1 від 14.06.2016.
Умовами п. 1.1 вказаного договору доручення (у редакції додаткової угоди №1 від 06.03.2018) передбачено, що Міністерство оборони України доручає, а Концерн приймає на себе доручення та зобов`язується від імені Міністерства оборони України вчиняти юридичні дії, пов`язані з укладанням, розірванням, припиненням договорів з фізичними та/або юридичними особами про надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів (загальна кількість 50 місць) на території ТОВ „Промтоварний ринок по вул. Рожевій, в тому числі з правом звернення до суду із позовами про тлумачення умов даних договорів, визнання їх недійсними, отримання та обліком коштів, стягнення заборгованості, штрафних санкцій та представництва інтересів сторін в судах та інших юрисдикційних органах з питань, пов`язаних з виконанням цього договору.
Згідно з п. 5.1 договору доручення №1 від 14.06.2016 цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.05.2019. Договір вважається автоматично продовженим на таких самих умовах, якщо жодна із сторін не повідомить іншу про відмову від подальшої дії договору у письмовій формі не пізніше, ніж за один календарний місяць до закінчення терміну його дії.
Листом №1287 від 27.12.2016 концерном „Військторгсервіс було повідомлено ОСОБА_1 про припинення дії договору №42/2009 від 25.03.2009 у порядку п. 6.4 договору з 27.02.2017.
Листами №405/11 від 29.03.2018, №548/11, №689/4 від 22.05.2018 концерном „Військторгсервіс було повторно повідомлено ФОП Казак Т.В. про припинення договору №42/2009 та про відсутність у відповідача правових підстав для використання торгового місця №3785.
Крім того, за зверненням позивача, у газеті „Одеські вісті випуск від 09.06.2018 №44 (5068), на сторінці 11 було розміщено оголошення про припинення дії договору №42/2009 від 25.03.2009 року укладеного з МОУ від імені якого діяло ДП МОУ „Південь та ОСОБА_1 . На користування торговельним місцем №3785, на підставі повідомлення від 29.03.2018 року.
Аналогічного змісту повідомлення про припинення дії Договору №42/2009 від 25.03.2009 було розміщено і на веб-сайті ТОВ «Промтоварний ринок».
10.04.2018 концерном „Військторгсервіс в особі філії „Одеське управління військової торгівлі за участю представника ТОВ „Промтоварний ринок було складено акт інвентаризації торгівельних місць дільниці №6 філії „Одеське управління військової торгівлі на території ТОВ „Промтоварний ринок по вул. Рожева, відповідно до якого комісією було встановлено невикористання, зокрема, торговельного місця №3785. Окрім того, додатком №3 до акту від 10.04.2018 комісією був визначений перелік фізичних осіб-підприємців, якими вчиняються перешкоди у користуванні торговими місцями, до якого було включено і ФОП Казак Т.В.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ „Промтоварний ринок 07.08.2018, 08.08.2018, 09.08.2018, 11.08.2018, 12.08.2018, 14.08.2018, 15.08.2018 були складені акти про відкриття торгового об`єкту №3785 без перепустки, всупереч наказу останнього за №94 від 30.05.2017, про що було повідомлено концерн „Військторгсервіс в особі філії „Одеське управління військової торгівлі листом №980 від 14.08.2018.
З огляду на вказані обставини, а також посилаючись на укладення з боку ДП „ТВК додаткової угоди №26 від 15.11.2010 до договору про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ „Промтоварний ринок по вул. Рожевій №42/2009 із перевищенням наданих повноважень, у зв`язку з вибуттям державного підприємства зі сфери управління позивача та після закінчення строку дії договору доручення, Міністерство оборони України стверджує про наявність правових підстав для визнання додаткової угоди недійсною.
Крім того, з огляду на припинення договору з підстав, передбачених п. 6.4 договору, а саме: у зв`язку з відмовою від договору позивача, Міністерство оборони України звернулось з вимогами про зобов`язання ФОП Казак Т.В. та будь-яких третіх осіб усунути позивачу перешкоди у користуванні торгівельним місцем №3785.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, колегія суддів дійшла наступних висновків.
За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 ст.202 Цивільного Кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно з ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Як вбачається з укладеного 27.11.2008 між МОУ та ДП „Південь, правонаступником якого є ДП „ТВК договору, сторонами було визначено строк дії договору доручення до 31.12.2009.
Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
За договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя (ч.1 ст.1000 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.1004 Цивільного кодексу України повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення.
Статтею 1001 Цивільного кодексу України встановлено, що договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя.
Правовим наслідком закінчення строку дії договору доручення від 27.11.2008 є припинення прав та обов`язків сторін за договором.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно укладення між ДП „ТВК та ФОП Казак Т.В. додаткової угоди №26 25.11.2010 після закінчення строку дії договору доручення від 27.11.2008, та за відсутності у ДП „ТВК повноважень на укладення додаткової угоди.
Крім того, судовою колегією розглянуто та відхилено доводи апеляційної скарги ФОП Казак Т.В. стосовно прийняття МОУ плати за користування торговим місцем №3785 у збільшеному розмірі на підставі додаткової угоди, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.
Стаття 241 Цивільного кодексу України презюмує наявність у представника певного обсягу повноважень, належним чином та у встановленому порядку наданих йому особою, яку він представляє, а також встановлює випадки й умови набуття чинності правочином, вчиненим від імені довірителя його представником, коли останній перевищив обсяг наданих йому повноважень. За таких обставин ця норма Цивільного кодексу України не може бути застосована до правовідносин, коли правочин укладений від імені особи іншою особою, яка взагалі не була уповноважена на таке представництво і не мала жодних повноважень діяти від імені свого довірителя, а отже, не могла їх і перевищити.
Верховний Суд України у постанові від 25.05.2016 по справі №6-2612цс15, предметом позовних вимог у межах якої було визнання недійсною додаткової угоди, укладеної неуповноваженою особою, дійшов висновку, що ст. 241 Цивільного кодексу України презюмує наявність у представника певного обсягу повноважень, належним чином та у встановленому порядку наданих йому особою, яку він представляє, а також встановлює випадки й умови набуття чинності правочином, вчиненим від імені довірителя його представником, коли останній перевищив обсяг наданих йому повноважень. За таких обставин ця норма Цивільного кодексу України не може бути застосована до правовідносин, коли правочин укладений від імені особи іншою особою, яка взагалі не була уповноважена на таке представництво і не мала жодних повноважень діяти від імені свого довірителя, а отже, не могла їх і перевищити.
Крім того, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно того, що отримання позивачем плати за користування торговельним місцем не має доказового значення з огляду на те, що з платіжних документів на оплату не вбачається посилань на наявність додаткової угоди.
Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в цій частині.
Стосовно заяви ФОП Казак Т.В. про застосування до вимоги МОУ спливу позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 Цивільного кодексу України встановлює загальний строк позовної давності у три роки.
Згідно з ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Колегія суддів враховує, що матеріали даної справи не містять доказів того, що позивач знав про порушення свого права більш, аніж 3 роки, а також того, що у позивача існувала об`єктивна можливість довідатись про порушення свого права під час виконання своїх функцій.
Відповідно до вимог ст. ст. 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення спливу позовної давності за вимогами про визнання додаткової угоди недійсною покладено саме на відповідача, проте, останнім не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження дати, з якої почався перебіг строку позовної давності. Посилання лише на імовірну обізнаність позивача про укладення спірної додаткової угоди з огляду на закінчення строку дії договору доручення та отримання коштів МОУ не можуть бути прийняті колегією суддів в якості доказів обізнаності позивача про укладення додаткової угоди з дня її укладення. Більш того, позивач не був стороною вказаної додаткової угоди, що також спростовує доводи ФОП Казак Т.В. про те, що перебіг строку позовної давності слід обчислювати з дати її укладення.
За таких обставин, строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом позивачем не пропущено, у зв`язку з чим відсутні підстави для її застосування згідно із заявою ФОП Казак Т.В. у справі.
З огляду на вищевикладене доводи апелянта в цій частині колегією суддів до уваги не приймаються, а висновки суду першої інстанції є вірними та обґрунтованими.
Разом з тим, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду не погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог в частині зобов`язання усунення перешкод у користуванні торговельним місцем шляхом звільнення торгового місця №3785, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування зазначених позовних вимог МОУ посилається на припинення дії договору про надання права користування торгівельним місцем №42/2009 від 25.03.2009, у зв`язку з відмовою позивача від такого договору на підставі п.6.4 укладеного договору.
Як зазначалося раніше, п.6.4 договору №42/2009 від 25.03.2009 передбачено, що дія договору припиняється у випадках: закінчення терміну, на який його було укладено; за ініціативою однією із сторін. Сторона, яка виступає за ініціативою про припинення договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону.
Пунктом 6.1. договору унормовано, що цей договір набуває чинності з 25.03.2009 і діє до 25.03.2019.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Зазначеною нормою встановлено основне правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону. При цьому припинення зобов`язання на вимогу однією зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.
Статтею 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.
Таким чином, за загальним правилом зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін в порядку, встановленому ст. 188 Господарського кодексу України. Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором.
Ініціатива однієї зі сторін договору щодо припинення його дії без отримання згоди на це іншої сторони в контексті наведених положень законодавства не тягне за собою таких правових наслідків, як дострокове припинення дії договору.
Отже, за загальним правилом, встановленим як господарським, так і цивільним чинним законодавством, зміна та розірвання господарських та цивільних договорів допускається лише за згодою сторін або в судовому порядку (у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу/пропозицію про розірвання договору).
Аналогічні висновки викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №916/1684/18.
З матеріалів справи вбачається, що ФОП Казак Т.В. у відповідь на ініціативу МОУ щодо припинення дії договору згоди на це не надавала, а МОУ з приводу розірвання (припинення ним дії) у визначеному порядку до суду не зверталася.
За таких обставин колегія суддів вважає, що договір №42/009 від 25.03.2009 на час розгляду справи судом першої інстанції не був припиненим у зв`язку з його розірванням в односторонньому порядку за ініціативою позивача, а відтак висновки суду першої інстанції щодо припинення вищевказаного договору є помилковими.
Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
При цьому, положення ст. 391 Цивільного кодексу України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 27.05.2015 у справі №6-92цс15, від 09.07.2019 у справі №916/1658/18.
Оскільки договір №42/2009 від 25.03.2009 не був припиненим у зв`язку з його розірванням в односторонньому порядку з ініціативи МОУ, і був чинним до 25.03.2019 включно, між сторонами існували договірні правовідносини, то це виключає можливість застосування обраного позивачем способу захисту порушеного права у вигляді усунення перешкод у користуванні майном, а саме торговим місцем №3785.
За таких обставин доводи апелянта в цій частині є обґрунтованими.
Крім того, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду звертає увагу, що МОУ в позовних заявах просить суд зобов`язати відповідача та будь-яких інших третіх осіб усунути перешкоди в користуванні торговими місцями шляхом їх звільнення від розміщених на них 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу).
Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що така позовна вимога поширена на осіб, яких невизначено, не конкретизовано та яких позивачем не зазначено в якості відповідачів за його позовом, що не відповідає положенням чинного Господарського процесуального кодексу України.
З огляду на вищевикладене, висновок суду першої інстанції в цій частині є помилковим, а рішення в частині задоволення позовних вимог в цій частині є таким, що підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання усунути перешкоди у користуванні торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця №3785 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ФОП Казак Т.В. підлягає частковому задоволенню а рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2018 у справі №916/1381/18 частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Міністерства оборони України в частині зобов`язання усунути перешкоди у користуванні торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця №3785 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів, в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 -284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Казак Тетяни Валентинівни на рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2018 у справі №916/1381/18 задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2018 у справі №916/1381/18 в частині задоволення позовних вимог Міністерства оборони України про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця №3785 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів скасувати.
Відмовити в задоволенні позовних вимог Міністерства оборони України про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця №3785 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів.
В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2018 у справі №916/1381/18 залишити без змін.
Стягнути з Державного підприємства «ТВК» (67806, Одеська обл., Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 21, інд.код. 24971375) на користь Міністерства оборони України (03168,м.Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, інд. код 00034022) 881 грн. судового збору за подання позовної заяви.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Казак Тетяни Валентинівни ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Міністерства оборони України (03168,м.Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, інд. код 00034022) 881 грн. судового збору за подання позовної заяви.
Стягнути з Міністерства оборони України (03168,м.Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, інд. код 00034022) на користь Фізичної особи-підприємця Казак Тетяни Валентинівни ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 2643 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбаченими ст.288, 289 Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 11.09.2019 року.

Головуючий Н.М. Принцевська

Судді: Я.Ф. Савицький

А.І. Ярош