ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2019 справа № 914/904/19

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛеРай», с.Суховоля Городоцького р-ну Львівської обл.,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ековей Вейст Менеджмент», м. Львів,

про: стягнення 62774,45грн. заборгованості.

Суддя Козак І.Б.

при секретарі Гелеш Г.М.

Представники:

Від позивача: Іваницький Я.О. представник (ордер серії ЛВ № 174762 від 10.05.2019 р.),

Від відповідача: Костур Р.В. представник (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1866 від 02.07.2012 р.), ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 від 29.03.2012 р.).

На розгляд господарського суду Львівської області Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛеРай» подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Львів» про стягнення 62774,45 грн. заборгованості.

Ухвалою суду від 15.05.2019р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та розгляд справи у підготовчому судовому засіданні призначено на 16.07.2019р. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду по даній справі. У судовому засіданні 20.08.2019р. закрито підготовче провадження та за згодою представників сторін розпочато розгляд справи по суті, оголошено перерву у судовому засіданні до 23.08.2019р. та до 03.09.2019р.

03.09.2019р. продовжується розгляд справи по суті. У судовому засіданні 03.09.2019р. відповідачем подано усне клопотання про заміну відповідача. Так, представник зазначив, що ТзОВ «АВЕ Львів» після початку розгляду справи по суті змінено назву товариства на Товариство з обмеженою відповідальністю «Ековей Вейст Менеджмент», що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позиція позивача.

У судове засідання 03.09.2019р. позивач з`явився, позовні вимоги підтримав. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем у порушення умов договору купівлі-продажу №26/04/2018Н від 11.05.2018р. не здійснено повної оплати отриманого товару (нафтопродуктів), внаслідок чого існує заборгованість в розмірі 55350,00грн. основного боргу. Крім того, відповідачу нараховано 1 889,45 грн. пені та 5 535,00 грн. штрафу. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати у розмірі сплаченого судового збору 1 921,00 грн. та витрат на послуги адвоката 5 000,00 грн.

Не заперечив щодо задоволення клопотання про зміну назви відповідача.

Позиція відповідача.

Відповідач у судове засідання 03.09.2019р. з`явився, проти позову заперечив з мотивів, викладених у відзиві на позов (вх.№30892/19 від 30.07.2019р.):

· Відповідач не подавав позивачу заявки на отримання товару, як це передбачено умовами договору (п.1.2 договору);

· Відповідач не здійснював 100% передоплати на поставлений товар, як це передбачено п.5.1 договору;

· Оскільки не було заявки на поставку та передоплати, відповідач зазначає, що між сторонами не виникло договірних зобов`язань;

· Подані позивачем копіі товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів не відповідають вимогам Інструкціїї про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України від 20.05.2008р. №281/171/578/155, оскільки відсутні номери цих накладних, метод визначення маси нафтопродуктів, реквізити довіреностей, дат та часу виїзду з підприємства-вантажовіправника, дата і час прибуття до вантажоодержувача, дата та час виїзду від вантажоодержувача тощо;

· Заперечив щодо належності засвідчення поданих позивачем копій додатків до позову.

У відповіді на відзив (вх.№32000/19 від 05.08.2019р.) позивач зазначив таке:

- на думку позивача, подання заявки є правом покупця (відповідача у справі), при цьому, за час дії договору №26/04/2018Н від 11.05.2018р. поставка товарів здійснювалася, в т.ч. на підставі усних заявок ТзОВ «АВЕ Львів» через телефонні дзвінки з подальшим підписанням видаткових накладних, що відповідає п.1.2 та 1.4 договору; працівниками відповідача прийнято товар за видатковими накладними, підписано накладні та ТТН, що є підтвердженням замовлення такого товару та його отримання;

- поставка товару без попередньої оплати покупця є правом продавця і не свідчить про вчинення конклюдентних дій, які призвели до зміни умов договору щодо порядку розрахунків та не звільняє покупця від обов`язку оплатити отриманий товар;

- заперечив щодо можливості застосування у справі положень ст.1212 ЦК України, оскільки між сторонами виник спір щодо неналежного виконання умов договору купівлі-продажу;

- щодо невідповідності вимогам законодавства долучених позивачем ТТН на поставлений товар, то в матеріалах справи містяться належним чином підписані сторонами спору видаткові накладні, що підтверджують факт поставки і отримання товару відповідачем, до того ж у відповідача відсутні будь-які заперечення щодо їх підписання. Також відповідач не заперечує факту поставки товару позивачем та факту наявності заборгованості;

- щодо невірного засвідчення копій додатків до позову, то позивачем подано на огляд суду оригінали віх додатків, долучених до позовної заяви.

Також позивачем було подано клопотання (вх.№32001/19 від 05.08.2019р.) про відмову судом у прийнятті відзиву відповідача, але у задоволенні такого клопотання суд відмовив у судовому засіданні 13.08.2019р., оскільки відповідачем не пропущено строк на подання такого відзиву.

Позивачем подано клопотання (вх.№33221/19 від 12.08.2019р.) та №2 від 03.09.2019р. (вх.№36810/19) про долучення доказів на підтвердження витрат ТзОВ «ЛеРай» на суму 5 000,00 грн.

Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив (вх.№33031/19 від 12.08.2019р.), у якому ТзОВ «АВЕ Львів» зазначено таке:

· позивачем не надано суду доказів наявності виняткових випадків, коли б могла між сторонами спору здійснюватися поставка товару на основі усних заявок і подальшого письмового підтвердження;

· позивач безпідставно ототожнює письмове підтвердження замовлення товару з видатковими накладними, а це різні документи;

· твердження позивача про право поставляти товар без попередньої оплати свідчить лише про позадоговірний характер правовідносин між сторонами, а тому положення ст.538 ЦК України в даному спорі застосовувати не можна;

· звертає увагу суду на те, що поставка товару здійснена поза межами договору, оскільки відсутня заявка на поставку та попередня оплата товару;

· видаткові накладні №177 від 28.02.2019р. та №195 від 20.02.2019р.не містять прізвища та ініціалів особи, яка їх підписувала від імені отримувача, а також адреса доставки пального: пл.Ринок, 18 м. Львів, що, на думку відповідача, є дивним місцем відвантаження товару;

· також зазначив щодо недопустимості доказів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, оскільки вони неналежно засвідчені позивачем (відсутнє зазначення посади особи, яка їх засвідчувала).

Відповідачем також подано клопотання (вх.№34409/19 від 19.08.2019р. про стягнення витрат на професійну правову допомогу на суму 18360,00 грн., але сума поки не оплачена відповідачем.

Суд, з`ясувавши позиції двох сторін щодо зміни назви ТзОВ «АВЕ Львів» на ТзОВ «Ековей Вейст Менеджмент», ухвалив здійснювати подальший розгляд справи із урахуванням нової назви відповідача.

Обставини справи.

11.05.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛеРай» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕ Львів» » (зараз ТзОВ «Ековей Вейст Менеджмент») укладено договір купівлі-продажу №26/04/2018Н, за умовами якого продавець (позивач у справі) зобов`язується передати нафтопродукти, масла (мастила) та авто хімію (товар) у власність покупця, а покупець (відповідач у справі) зобов`язується прийняти товар та повністю оплатити його вартість на умовах і протягом строку дії цього договору.

Відповідно до п.1.2 договору товар передається покупцеві окремими партіями. Кожна окрема партія товару передається в рамках цього договору лише після попереднього узгодження сторонами її асортименту, номенклатури, кількості, якості, ціни (вартості), умов та строків (термінів) її поставки на підставі заявки. Заявка може бути подана покупцю по факсу, електронною поштою, кур`єром або іншими погодженим сторонами способами. У виняткових випадках поставка може бути здійснена на підставі усної домовленості, з обов`язковим письмовим підтвердженням протягом 3 календарних днів.

Загальна вартість (ціна) цього договору не обмежується та складається з вартості (ціни) окремих партій товару, проданих продавцем покупцеві на підставі цього договору та зафіксованих сторонами у відповідних видаткових накладних (актах приймання-передачі) на переданий товар (п.2.1).

Пунктом 5.1 договору сторони погодили, що розрахунки за товар покупець здійснює на умовах 100% попередньої оплати вартості товару.

Сторони також підписали Додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу №26/04/2018/Н від 11.05.2018р., внісши зміни у п.4.2 договору щодо доставки товару.

Як стверджує позивач, спірна заборгованість почала формуватися з 01.02.2019р.

Позивачем поставлялися, а відповідачем приймалися нафтопродукти (дизельне паливо) на підставі таких документів:

· ВН №106 від 01.02.2019р. на суму 93 680,00 грн. з ПДВ та ТТН від 01.02.2019р.;

· ВН №116 від 06.02.2019р. на суму 165 200,00 грн. з ПДВ та ТТН від 06.02.2019р.;

· ВН №129 від 14.02.2019р. на суму 161 840,00 грн. з ПДВ та ТТН від 14.02.2019р.;

· ВН №148 від 20.02.2019р. на суму 164 850,00 грн. з ПДВ та ТТН від 20.02.2019р.;

· ВН №177 від 28.02.2019р. на суму 164 850,00 грн. з ПДВ та ТТН від 28.02.2019р.;

· ВН №195 від 07.03.2019р. на суму 164 500,00 грн. з ПДВ та ТТН від 07.03.2019р.

У матеріалах справи є докази оплати відповідачем за дизельне пальне згідно договору №26/04/2018/Н від 11.05.2018р. за період з 05.02.2019р. по 11.04.2019р. на загальну суму 859570,00 грн.(а.с. 26-45).

Сторонами підписано Акт звірки розрахунків станом на 14.03.2019р. із сальдо відповідача 295 350,00 грн.

14-15.03.2019р. відповідачем оплачено позивачу 200 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №7,9 від 14.03.2019р. та №17 від 15.03.2019р.

15.03.2019р. позивачем надіслано відповідачу вимогу (претензію) про сплату заборгованості в розмірі 95 350,00 грн.

Після отримання відповідачем вимоги (29.03.2019р., а.с.31, т.1) відповідачем ще оплачено позивачу 40 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №241 від 04.04.2019р. на суму 20 00,00 грн. та №294 від 11.04.2019р. на суму 20 000,00 грн.

Станом на дату прийняття рішення відповідачем не сплачено позивачу 55 350,00 грн.

Оцінка суду.

Позивач у цій справі стверджує, що відносини між сторонами виникли на підставі договору купівлі-продажу, тоді як відповідач категорично заперечує цю обставину та стверджує, що поставка товару (дизельного палива) здійснювалася у позадоговірному порядку. Про позадоговірну поставку свідчить, на думку відповідача, відсутність заявок на поставку товару, як це передбачено п.1.2 договору та відсутність попередньої 100% оплати партій товару відповідно до п.5.1 договору.

Для встановлення факту існування договірних відносин та поставки товару на підставі договору суд здійснив аналіз всіх доказів, які подали дві сторони спору та звертає увагу відповідача на таке.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

За змістом статей 655, 663 ЦК України двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто з укладенням такого договору продавець бере на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Положеннями статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Аналізуючи матеріали справи, суд встановив, що поставка товару позивачем відповідачу здійснювалася за усними заявками в режимі телефонного замовлення. Зазначене підтвердив представник позивача у судовому засіданні. Відсутність письмових заявок підчас поставок партій товару сторонами не заперечується. Одночасно, представник позивача зазначив, що поставка товару без попередньої заявки є правом продавця, яким ТзОВ «ЛеРай» і скористалося.

Факт поставки товару позивачем відповідачу і одночасно отримання товару відповідачем в рамках договору також підтверджується зазначенням посилання на договір №26/04/2018/Н від 11.05.2018р. у всіх видаткових накладних, які є у матеріалах справи (№106 від 10.02.2019р., №116 від 06.02.2019р., №129 від 14.02.2019р., №148 від 20.02.2019р., №177 від 28.02.2019р., №195 від 07.03.2019р.), які підписані відповідачем та засвідчені печаткою товариства. Оригінали видаткових накладних оглядалися судом у судовому засіданні.

Також факт отримання товару покупцем підтверджується і відповідними підписами уповноваженої особи відповідача на отримання товару на товарно-транспортних накладних, оригінали яких також оглядалися у судовому засіданні.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Видаткові накладні, товарно - транспортні накладні, надані позивачем в підтвердження факту поставки товару, відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. Вказані накладні є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції та факт встановлення договірних відносин, а тому є всі підстави для покладення на відповідача обов`язку по проведенню розрахунків за отриманий товар.

Видаткова накладна, складена відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерських облік та фінансову звітність в Україні", засвідчує встановлений факт здійснення господарської операції та договірних відносин. Відсутність певного документа за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29.04.2015 у справі №3-77гс15). Суд критично оцінює аргументи відповідача щодо неналежного оформлення товарно-транспортних накладних (в частині відсутності номера ТТН, методу визначення маси нафтопродукту, відсутності складених актів на приймання нафтопродуктів, не зазначення дат виїзду від вантажовідправника, прибуття до вантажоодержувача), оскільки ці відомості не спростовують факту отримання товару вантажоодержувачем (відповідачем у справі), а є лише спробою ухилитися від оплати отриманого товару.

Щодо аргументу відповідача про відсутність 100% попередньої оплати товару, що свідчить, на його думку, про позадоговірну поставку, то суд звертає увагу ТзОВ «Ековей Вейст Менеджмент» на таке. Аналізуючи стан розрахунків між сторонами спору щодо поставки-оплати товару, суд констатує недобросовісність відповідача як контрагента за договором купівлі-продажу товару, оскільки ТзОВ «Ековей Вейст Менеджмент» за час існування договірних відносин за спірний період жодного разу не здійснив попередню оплату товару, а навпаки, завжди платив вартість поставки частинами після отримання вантажу всупереч умовам договору. При цьому, у платіжних дорученнях завжди було посилання на договір купівлі-продажу як на підставу оплати товару.

Аналіз приписів статті 655, частини 1 статті 697 ЦК України дозволяє дійти висновку, що обов`язком продавця є передання товару у власність покупцеві, який у свою чергу зобов`язується сплатити за товар певну грошову суму. Отже, правовідносини купівлі-продажу зумовлюють перехід права власності на товар від продавця до покупця в момент передання товару покупцеві; при цьому, законодавцем визначено можливість збереження товару за продавцем до оплати товару або настання інших обставин, якщо про таке сторони домовилися при укладенні договору купівлі-продажу.

За змістом пункту 3.3 спірного договору купівлі-продажу вбачається, що право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту його передачі (поставки) та оформлення накладної (акта приймання-передачі) в порядку, передбаченому п.1.3 договору.

Також факт передачі товару від продавця покупцю підтверджується підписанням сторонами видаткової накладної (акта приймання-передачі) на товар (п.4.7 договору).

Суд критично оцінює аргумент відповідача про відсутність складених актів приймання-передачі спірного товару як підтвердження відсутності договірних відносин, оскільки сторонами погоджено у договорі порядок фіксування факту отримання покупцем товару шляхом підписанням видаткової накладної або акту приймання-передачі. Сторони скористалися способом складення та підписання видаткової накладної.

Згідно з положеннями ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно, в тому числі грошові кошти, і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Тому заперечення відповідача щодо неналежного способу захисту, а саме обгрунтування позивачем стягнення заборгованості на підставі нанележного виконання відповідачем договірних зобов`язань в частині оплати отриманого товару, тоді як на думку відповідача, слід до даних правовідносин застосовувати положення ст.1212 ЦК України (повернення безпідставно набутого майна), оскільки відсутня належна поведінка відповідача (подання заявки та попередньої оплати) не береться судом до уваги, оскільки спростовується матеріалами справи.

При цьому, суд звертає увагу відповідача на те, що ним не заперечується факт отримання товару від позивача та його оплата частинами в межах договору купівлі-продажу.

Заперечення відповідача щодо обґрунтування позовних вимог неналежно засвідченими копіями додатків не приймаються судом до уваги, оскільки позивачем подано на огляд суду всі оригінали додатків до позовної заяви.

Відтак, враховуючи наведене вище, суд констатує факт виникнення договірних відносин між сторонами спору та поставку товару та отримання товару на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Враховуючи факт отримання товару відповідачем, що ним і не заперечувалося, у нього виник обов`язок оплатити вартість товару на суму 55 350,00 грн.

Позивачем нараховано відповідачу 1 889,45 грн. пені на підставі п.6.2 договору за порушення зобов`язання в частині оплати товару.

У пункті 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" зазначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Тому суд, здійснивши власний розрахунок суми пені, встановив правомірність до стягнення з відповідача 1 825,85 грн. пені

Також позивачем правомірно нараховано відповідачу 5 535,00 грн. штрафу на підставі п.6.2 договору (10% від вартості неоплаченого товару 55 350,00 грн.).

Судові витрати.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У позовній заяві позивач зазначив про попередній розрахунок судових витрат в такому розмірі:

- Судовий збір в розмірі 1 921,00грн.;

- Витрати на професійну правову допомогу -5 000,00 грн.

Сплачений позивачем судовий збір в силу вимог ст. 129 ГПК України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн., суд враховує слушні аргументи відповідача, викладені у запереченні (вх.№34770/19 від 20.08.2019р.), висновки, викладені у постанові ВСУ від 06.03.2019р. у справі №922/1163/18 і зазначає таке.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

(6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Відтак, використовуючи свої дискреційні повноваження, враховуючи заперечення відповідача та аргументи позивача, викладені у заяві про стягнення понесених витрат на правову допомогу 5 000,00 грн., суд констатує фактичне надання правової допомоги адвокатським об`єднанням «Західна правова група» позивачу: складена та подана до суду позовна заява з додатками, при складенні позову було необхідним провести аналіз обставин справи та надати правову консультацію клієнту (позивачу у справі). Одночасно, суд враховує те, що дана справа не є складною, тому суд задовольняє частково заяву позивача про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 4 500,00 грн.

Додатково, представником позивача у судовому засіданні 03.09.2019р. зроблено усну заяву на стадії судових дебатів про подання клопотання про стягнення судових витрат з відповідача відповідано до ч.8 ст.129 ГПК України.

Відповідачем також було заявлено клопотання (вх. №34409/19 від 19.08.2019р.) про стягнення витрат на професійну правову допомогу в розмірі 18 360,00 грн.

На підтвердження понесення таких витрат відповідачем подано:

· Копію договору про надання правової допомоги №407-02/01 від 02.01.2019р.;

· Копію рахунку №1319 від 02.08.2019р. на суму 6 885,00 грн. з ПДВ;

· Копію рахунку №1323 від 13.08.2019р. на суму 11 475,00 грн. з ПДВ;

· Перелік (опис) виконаних робіт по судовій справі №914/904/19.

Однак, у матеріалах справи відсутні докази оплати виконаних робіт згідно цього переліку та виставлених рахунків (нема банківських виписок чи платіжних доручень). Тому в задоволенні клопотання відповідача про стягнення витрат на правову допомогу, понесених ТзОВ «Ековей Вейст Менеджмент», суд відмовляє повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 219-221, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ековей Вейст Менеджмент» (адреса: 79008, Львівська обл., м.Львів, пл.Ринок, буд.18, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛеРай» (адреса: 81513, Львівська обл., Городоцький р-н, с.Суховоля, вул.Зелена, буд.2А, ) 55 350,00грн. заборгованості, 5 535,00 грн. штрафу, 1 825,85 грн. пені, 1 918,88грн. судового збору та 4 500,00 грн. витрат на професійну правову допомогу.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Апеляційну скаргу на рішення суду можна подати в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

6. Інформацію у справі, яка розглядається, можна отримати за такою веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 12.09.2019р.

Суддя Козак І.Б.