ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2019 р. Справа №921/275/19

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів: Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.

за участю представників сторін від:

відповідача: Лакомий О.Б.; Косик Т.О. (адвокати)

позивача: Теплюк В.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Українські енергетичні системи, м. Тернопіль б/н від 07.06.2019

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 29.05.2019 (суддя А.М. Сидорук) про відмову у забезпеченні позову

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Українські енергетичні системи, м.Тернопіль

до відповідача Державного підприємства Зарубинський спиртовий завод, с. Зарубинці Тернопільської області

про присудження до виконання обов`язку в натурі, а саме: зобов`язання повернути із оренди обладнання в натурі за Договором оренди обладнання № 04-07/18 від 04.07.2018.

в межах провадження у справі про банкрутство № 11/Б-1203

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

До Господарського суду Тернопільської області звернулося ТОВ «Українські енергетичні системи» з позовом до Державного підприємства «Зарубинський спиртовий завод» про присудження до виконання обов`язку в натурі, а саме зобов`язання повернути із оренди обладнання в натурі за договором оренди обладнання № 04-07/18 від 04.07.2018.

Крім цього 28.05.2019 ТОВ «Українські енергетичні системи» звернулося із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони Державному підприємству «Зарубинський спиртовий завод» використовувати обладнання, належне позивачу згідно вказаного переліку.

Вказана заява мотивована тим, що Державне підприємство «Зарубинський спиртовий завод», порушуючи вимоги ст.291 ГК України, ухиляється від виконання своїх обов`язків, передбачених договором оренди обладнання, продовжує користуватись обладнанням, а тому, заявник вважає, що невжиття заходів щодо накладення арешту на обладнання, що належить ТОВ «Українські енергетичні системи» та заборони відповідачу користуватись вищевказаним обладнанням, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Крім того ТОВ «Українські енергетичні системи» зазначає, що відповідач не має на меті повертати обладнання; відповідачем ігноруються спроби щодо мирного врегулювання спору, зокрема, ігнорування претензії від 12.04.2019 про виконання зобов`язань щодо повернення обладнання; крім того, подальше користування обладнанням відповідачем призводить до його фізичного зносу та втрати якісних характеристик обладнання, в зв`язку з чим зменшується вартість обладнання.

Позивач вважає, що адекватність заходів до забезпечення позову ґрунтується на тому, що предметом спору є присудження до виконання обов`язку в натурі, а заходом до забезпечення позову арешт та заборона користування саме майном, яке підлягає поверненню позивачу.

Крім того, на виконання ст.139 ГПК України позивач надає наступні пропозиції щодо зустрічного забезпечення:

- у позивача наявні грошові кошти на банківському рахунку в філії АТ «Укрексімбанк», МФО 338879. На дані грошові кошти може бути застосоване зустрічне забезпечення;

- у позивача є у власності наступне рухоме майно для пропозиції зустрічного забезпечення позову, а саме: сушильне обладнання АУМ 1.5 на паливні брикети/дрова в комплектації: теплогенератор; бункер-дозатор; барабан сушильний; циклонна установка для розвантаження сухого матеріалу; димова труба;

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 29.05.2019 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала суду мотивована тим, що накладення арешту на обладнання, яке орендує та використовує в своїй виробничій діяльності Державне підприємство «Зарубинський спиртовий завод» та застосування заборони відповідачу користуватись вищевказаним обладнанням, призведе до зупинення виробничої діяльності Державного підприємства, яке на даний час відновлює свою платоспроможність.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та накласти арешт згідно переліку, вказаного у заяві. У своїй апеляційній скарзі апелянт покликається на те, що відповідач станом на сьогодні не виконав зобов`язання щодо повернення із оренди обладнання. Апелянт також зазначає, що відмова у забезпеченні позову призводить до зупинення діяльності саме власника орендованого майна - ТОВ «Українські енергетичні системи». Одночасно скаржник вказує на те, що подальше користування обладнанням відповідачем призводить до його фізичного зносу та втрати якісних характеристик, у зв`язку з чим зменшується вартість обладнання. А тому, невжиття заходів забезпечення може призвести до імовірного утруднення та унеможливить виконання чи невиконання рішення суду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду без змін. Свої заперечення обґрунтовує тим, що відповідач у своїй діяльності використовує обладнання, яке передане йому згідно договору оренди №04-07/18 від 04.07.2018, а тому заборона використання такого обладнання призведе до зупинення виробничої діяльності товариства. При цьому відповідач зазначає, що господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Інших клопотань, заяв в порядку ст.207 ГПК України сторонами заявлено не було.

Оцінка суду.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 137 ГПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції також зазначає таке.

У випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (вказаної позиції дотримується Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

Необхідно зазначити, що Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» містить спеціальні норми, які мають пріоритет по відношенню до загальних норм законодавства щодо регулювання порядку провадження у справах про банкрутство, відновлення платоспроможності боржника, визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, укладення мирової угоди між боржником та кредиторами, задоволення вимог кредиторів тощо.

За викладених обставин та враховуючи специфіку провадження у справі про банкрутство, а також наявності доказів щодо ведення переговорів про укладення мирової угоди між боржником та кредиторами у справі, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що накладення арешту на обладнання, яке орендує та використовує в своїй виробничій діяльності Державне підприємство «Зарубинський спиртовий завод» та застосування заборони відповідачу користуватись вищевказаним обладнанням, призведе до зупинення виробничої діяльності Державного підприємства, що не заперечується сторонами, яке на даний час відновлює свою платоспроможність.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що зазначені у заяві про забезпечення підстави та обставини в частині заборони експлуатації обладнання є неспіврозмірними до предмету позову, оскільки укладаючи договір оренди такого обладнання у 2018 році, його основною метою було саме експлуатація такого обладнання для досягнення основної мети договору отримання прибутку сторонами.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, ухвала місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 29.05.2019 у справі №921/275/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Українські енергетичні системи» - без задоволення.

2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо або через Західний апеляційний господарський суд до Верховного Суду (п.17.5 Перехідних положень ГПК України).

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 03.09.2019

Головуючий суддя О.І. Матущак

Судді Т.Б. Бонк

Г.Г.Якімець