ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року

м. Київ

Справа № 908/2503/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицької Н. О. - головуючого, Могила С. К., Случа О. В.,

секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,

за участю представників:

позивача - не з`явилися,

відповідача - не з`явилися,

третьої особи - 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - не з`явилися,

третьої особи - 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - не з`явилися,

третьої особи - 3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - не з`явилися,

третьої особи - 4, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - не з`явилися,

третьої особи - 5, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - не з`явилися,

третьої особи - 6, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - не з`явилися,

третьої особи - 7, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - не з`явилися,

третьої особи - 8, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - не з`явилися,

третьої особи - 9, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - не з`явилися,

третьої особи - 10, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - не з`явилися,

третьої особи - 11, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - не з`явилися,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Аріель"

на рішення Господарського суду Запорізької області від 26.03.2019 (суддя Мірошниченко М. В.) і постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.06.2019 (Кощеєв І. М. - головуючий, судді Кузнецова І. Л., Побєд І. П.) у справі

за позовом Селянського (фермерського) господарства "Аріель"

до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

1) ОСОБА_1 ,

2) ОСОБА_2 ,

3) ОСОБА_3 ,

4) ОСОБА_4 ,

5) ОСОБА_5 ,

6) ОСОБА_6 ,

7) ОСОБА_7 ,

8) ОСОБА_8 ,

9) ОСОБА_9 ,

10) ОСОБА_10 ,

11) ОСОБА_11 ,

про поновлення договору оренди земельної ділянки.

Короткий зміст позовних вимог і заперечень

1. У листопаді 2018 року Селянське (фермерське) господарство "Аріель" (далі - СФГ "Аріель") звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (далі - Держгеокадастр), в якому просило поновити термін дії договору оренди землі від 28.05.2008, зареєстрований 03.07.2008 у Запорізькій регіональній філії Державного підприємства "Центр ДКЗ", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 04 (далі - договір оренди землі), на десять років і визнати поновленим договір оренди землі на десять років шляхом укладення додаткової угоди у редакції, наведеній позивачем, на підставі положень статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.03.2019 у справі № 908/2503/18, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.06.2019, у задоволенні позову відмовлено повністю.

3. Аргументуючи судове рішення, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, зазначив, що поновлення терміну дії договору оренди землі та укладення додаткової угоди до цього договору оренди землі відповідно до статті 33 Закону України "Про оренду землі" неможливо, оскільки змінилися істотні умови цього договору, а саме об`єкт оренди. Зміна фактичної площі та меж земельної ділянки у зв`язку із поділом земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0165 , та присвоєнням утвореним замість неї земельним ділянкам нових кадастрових номерів після закінчення терміну дії договору унеможливлює пролонгацію цього договору оренди землі у порядку, передбаченому статтею 33 Закону України "Про оренду землі", оскільки такі зміни мають наслідком укладення договору оренди земельної ділянки із дотриманням вимог закону щодо порядку одержання земельної ділянки на праві оренди.

Таким чином, у зв`язку із поділом земельної ділянки, яка була предметом договору оренди землі, та формуванням інших земельних ділянок, яким присвоєно кадастрові номери, об`єктивно відбулася зміна меж земельної ділянки та її площі, припинилось існування спірної земельної ділянки в дійсних межах, що унеможливлює ефективний захист прав позивача шляхом поновлення договору оренди землі, укладення додаткової угоди про поновлення цього договору.

Крім цього, суд зазначив, що відповідач як орендодавець як до закінчення строку дії договору оренди землі, так і протягом місяця після закінчення строку його дії заперечував проти поновлення цього договору, про що письмово повідомив позивача, тому договір оренди землі припинив дію за закінченням строку, на який його було укладено, 04.07.2018.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

4. Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Запорізької області від 26.03.2019 і постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.06.2019 у справі № 908/2503/18, СФГ "Аріель" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить рішення і постанову скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

5. Крім того, у тексті касаційної скарги СФГ "Аріель" заявило клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, як такої, що містить виключну правову проблему, а також зазначило, що така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правтозастосовчої практики.

6. Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до положень частини 5 статті 302 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд, керуючись внутрішнім переконанням, у кожному конкретному випадку з урахуванням порушеного питання оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо наявності проблеми у застосуванні відповідної норми права, а також оцінює, чи необхідна така передача для формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права.

При цьому наявність виключної правової проблеми надає касаційному суду право (але не покладає на нього обов`язку) передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Підставою для передачі касаційним судом справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, визначеною у частині 5 статті 302 ГПК України, є наявність виключної правової проблеми, яку містить справа, і вирішення такої проблеми необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Виключність правової проблеми слід оцінювати з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що проблема наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже виникли, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.

Якісні показники характеризуються відсутністю сталої судової практики з питань, що визначаються як виключна правова проблема, невизначеністю на нормативному рівні правових питань, які можна кваліфікувати як виключну правову проблему, відсутністю національних процесуальних механізмів вирішення виключної правової проблеми іншими способами, ніж із використанням повноважень Великої Палати Верховного Суду тощо.

Верховний Суд, оцінивши зміст касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що ця справа не містить виключної правової проблеми і передача її на розгляд Великої Палати Верховного Суду не є необхідною для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

7. Підставами для скасування рішення та постанови скаржник вважає порушення і неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, зокрема положень статті 33 Закону України "Про оренду землі".

8. Скаржник наголошує, що перелік підстав для відмови у поновленні договору оренди землі із зазначенням певних обов`язкових дій сторін цього договору згідно з положеннями частин 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" чітко регламентований та є вичерпним. Скаржник наголошує на неврахуванні судами попередніх інстанцій, що поведінка Держгеокадастру в частині ігнорування ним вимог частини 5 статті 33 цього Закону, а саме ненадання позивачеві власної редакції істотних умов, не є добросовісною. На думку скаржника, заперечення орендодавця повинні ґрунтуватися на: непогоджені орендарем запропонованих саме орендодавцем істотних умов договору оренди землі (щодо визначення яких орендодавець має надані законом повноваження); невідповідності листа - повідомлення та проекту додаткової угоди вимогам закону. В іншому випадку заперечення Держгеокадастру у поновленні договору оренди землі, викладені у листі - повідомленні від 19.04.2018, де орендодавець стверджувально зазначає, що "Договір оренди землі буде вважатися припиненим з 04.07.2018", не можна визнати добросовісною поведінкою у розумінні цієї норми Закону. Така правова позиція цілком підтверджується висновками, викладеними у пункті 5.5 постанови Верховного Суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17.

9. При цьому скаржник зазначає, що протягом усього часу реалізації переважного права на поновлення договору відповідно до частин 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" позивач, на відміну від відповідача, діяв добросовісно, а тому не міг втратити переважного права на оренду земельної ділянки, як то зазначає суд першої інстанції. Відповідь Держгеокадастру від 02.08.2018 не можна вважати запереченням у розумінні положень частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", адже застосування одночасно положень частин 1-5 та частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" у процесі поновлення договору оренди є неможливим.

10. Таким чином, на думку скаржника, під час розгляду справи і прийняття оскаржуваних судових рішень суди неправильно застосували положення частин 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" та помилково не застосували положення статті 3 Цивільного кодексу України, статті 23 Господарського кодексу України, рішення сьомого скликання шістнадцятої (позачергової) сесії Максимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 11.02.2017 № 2 "Про встановлення ставок земельного податку та орендної плати за земельні ділянки, розташовані на території Максимівської сільської ради", пункту 5.2 статті 5, пунктів 10.2-1 і 10.3 статті 10 та пункту 12.3.5 статті 12 Податкового кодексу України.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

11. У відзиві на касаційну скаргу третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_5 просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, оскільки суди попередніх інстанцій правильно застосували до спірних правовідносин положення статті 33 Закону України "Про оренду землі".

12. Відзивів на касаційну скаргу від інших учасників справи не надійшло.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

13. Як убачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 28.05.2008 між Вільнянською районною державною адміністрацією Запорізької області (орендодавець) і СФГ "Аріель" (орендар) укладено договір оренди землі, згідно з пунктом 1 якого орендодавець відповідно до розпорядження Вільнянської райдержадміністрації Запорізької області від 17.07.2007 № 506 передає, а орендар приймає у строкове платне користування із земель сільськогосподарського призначення земельну ділянку, розташовану на території Максимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

14. Відповідно до пункту 2 договору оренди землі в оренду передається земельна ділянка загальною площею 22,2069 га ріллі із земель запасу на території Максимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області; кадастровий номер :02:001:0165 . Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 266 720,00 грн.

15. Договір оренди землі укладено строком на 10 років із моменту набуття чинності договором після державної реєстрації. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавцю про намір продовжити його дію (пункт 8 договору оренди).

16. У пунктах 34, 40 договору оренди землі сторони погодили, що дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; виникнення необхідності виділити в натурі земельну частку пай громадянину(ам) при наявності рішення суду про це, яке вступило в законну силу; ліквідації юридичної особи - орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

17. Договір оренди земельної ділянки зареєстрований у Запорізькій регіональній філії Державного підприємства "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 03.07.2008 № 04, та посвідчений державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Запорізької області Дмитрієвою Н. П. за реєстровим № 4-1541.

18. Також суди встановили, що після укладення договору оренди землі та станом на час закінчення терміну, на який його було укладено, відбулися зміни у чинному законодавстві та, як наслідок, змінився орендодавець земельної ділянки за договором оренди землі, яким є Держгеокадастр.

19. Із метою реалізації свого переважного права на поновлення договору оренди землі позивач (у строк, установлений у пункті 8 договору оренди землі) звернувся до Держгеокадастру з листом-повідомленням від 15.03.2018, відповідно до якого просив поновити договір оренди земельної ділянки на той самий строк і на тих же умовах. До листа-повідомлення було додано проект додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 28.05.2008, який відповідач отримав 23.03.2018.

20. У листі-повідомленні від 19.04.2018 вих. № 27-8-0.6-3318/2-18 Держгеокадастр заперечив проти поновлення (продовження) договору оренди землі та укладення додаткової угоди до нього, зазначивши, що договір оренди землі вважатиметься припиненим із 04.07.2018.

21. У листі від 04.06.2018 вих. № Т-380-274/6-18 Держгеокадастр повторно повідомив позивачеві про заперечення у поновленні договору оренди землі.

22. Суди попередніх інстанцій також установили, що незважаючи на заперечення/відмову Держгеокадастру у поновленні договору оренди землі, позивач у листі-повідомленні від 02.07.2018, тобто за два дні до закінчення строку дії договору оренди землі, просив підписати додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, при цьому у додатковій угоді виклав пункт 9 договору оренди землі в іншій редакції.

23. Відповідач у листі-повідомленні від 02.08.2018 вих. № 27-8-0.6-5105/2-18, тобто протягом місяця після закінчення строку договору оренди землі, посилаючись на положення частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", повідомив позивачеві про заперечення у поновленні договору оренди землі.

24. Отже, суди встановили, що Держгеокадастр як орендодавець заперечував проти поновлення договору оренди землі як до закінчення строку, на який його було укладено, так і протягом одного місяця після спливу такого строку, про що письмово повідомив позивачеві, тому договір оренди землі припинив дію за закінченням строку, на який його було укладено, 04.07.2018.

25. Крім цього, як убачається із матеріалів справи та установлено судами попередніх інстанцій, після закінчення строку дії договору оренди землі Держгеокадастр видав накази від 13.11.2018 № № 8-2039/15-18-СГ, 8-2041/15-18-СГ, 8-2037/15-18-СГ, 8-2033/15-18-СГ, 8-2032/15-18-СГ, 8-2036/15-18-СГ, 8-2031/15-18-СГ, 8-2038/15-18-СГ, 8-2043/15-18-СГ, 8-2034/15-18-СГ, 8-2035/15-18-СГ, згідно з якими надано дозволи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Максимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (за межами населених пунктів) за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності; орієнтовна площа земельної ділянки - 2,0000 га; цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства.

26. Наказами Держгеокадастру від 11.12.2018 № № 8-2172/15-18-СГ, 8-2175/15-18-СГ, 8-2177/15-18-СГ, 8-2170/15-18-СГ затверджено розроблені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 для ведення особистого селянського господарства на території Максимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області за межами населеного пункту, передано зазначеним громадянам земельні ділянки загальною площею 2,0000 га кожна (кадастрові номери :02:001:0281 , :02:001:0279 , :02:001:0283 , :02:001:0286 ).

27. Згідно з листом Відділу у Вільнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 20.12.2018 вих. № 0-8-0.26-7327/105-18 державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0165 , перенесено до архівного шару внаслідок поділу зазначеної земельної ділянки. Підставою для формування нових земельних ділянок шляхом поділу цієї ділянки виявилися проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, дозвіл на розробку яких надав Держгеокадастр.

28. Даними публічно-кадастрової карти, на час розгляду судом першої інстанції цієї справи вже не існує кадастрового номера з відповідною площею земельної ділянки, яка була предметом договору оренди землі. Замість кадастрового номера :02:001 : 0165 площею 22,2068 га є такі кадастрові номери та площі: :02:001:0281 , площею 2 га; :02:001:0279 , площею 2 га; :02:001:0283 , площею 2 га; :02:001:0286 , площею 2 га.

29. Згідно з витягами із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копії яких є у матеріалах справи, земельні ділянки, кадастрові номери :02: 001:0291, : 02:001:0288, : 02:001:0287, : 02:001:0289, :02:001:0292, :02:001:0286, :02:001:0283, :02:001:0293, : 02:001:0290, :02 : 001:0281 , :02:001:0279 , належать на праві приватної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 відповідно. Підставами виникнення права власності зазначено накази Держгеокадастру "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність".

Позиція Верховного Суду

30. Заслухавши суддю-доповідача, присутніх представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

31. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

32. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

33. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

34. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

35. З урахуванням викладеного суд не приймає та не розглядає доводи скаржника, пов`язані із переоцінкою доказів і встановленням обставин справи наново.

36. За змістом частини 2 статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

37. Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1- 5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми).

38. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що для застосування положень частини 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належним чином виконує свої обов`язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення.

39. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення із проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі").

40. Частиною 6 статті 33 зазначеного Закону врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору).

41. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі.

42. Водночас щодо прав та обов`язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення договору оренди землі, і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті.

43. Отже, підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки, передбачені у частинах 1- 5 і частині 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не пов`язані одна з іншою.

44. Так, предметом спору у цій справі є вимога про визнання поновленим договору оренди землі відповідно до частин 1 - 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

45. Суди попередніх інстанцій встановили, що відповідач, як до закінчення строку дії договору оренди землі, так і протягом місяця після закінчення строку його дії заперечував проти його поновлення, письмово повідомивши про це позивачеві, тому договір оренди землі припинив дію у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено, 04.07.2018.

46. Відповідно до частини 9 статті 79-1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

47. Згідно з частинами 1, 2 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок.

48. Частиною 10 статті 79-1 ЗК України передбачено, що державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

49. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера відповідно до частини 4 статті 79-1 цього Кодексу.

50. Водночас, як установили суди попередніх інстанцій, земельна ділянка загальною площею 22,2069 га ріллі із земель запасу на території Максимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, кадастровий номер :02:001:0165 , яка була предметом договору оренди землі, про поновлення якого подано позов у цій справі, станом на час розгляду справи поділена, внаслідок чого сформовано інші земельні ділянки, яким присвоєно інші кадастрові номери та які надано у власність фізичним особам.

51. Тобто земельної ділянки, про поновлення договору оренди якої подано позов у цій справі, не існує як об`єкта цивільних прав, оскільки в її межах шляхом поділу утворено інші земельні ділянки.

52. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

53. Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

54. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 04.10.2017 у справі № 914/1128/16.

55. Отже, ефективний спосіб захист має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, і таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулася до суду, відповідно до вимог законодавства.

56. Водночас, ураховуючи, що заходи стосовно поділу спірної земельної ділянки є чинними, відомостей щодо оскарження та скасування цих заходів немає, поновлення прав позивача шляхом поновлення договору оренди потребуватиме об`єднання земельних ділянок, утворених внаслідок поділу, та створення земельних ділянок зі складу існуючих ділянок, які вже сформовані як об`єкти цивільних прав, що не може бути вирішено в межах цього позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16).

57. Таким чином, у зв`язку із поділом земельної ділянки, яка була предметом договору оренди, та формуванням інших земельних ділянок, яким присвоєно кадастрові номери, об`єктивно відбулася зміна меж земельної ділянки, припинилось існування цієї земельної ділянки в дійсних межах, що унеможливлює ефективний захист прав позивача шляхом поновлення договору оренди, укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди.

58. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16.

59. Крім того, відповідно до частини 12 статті 33 Закону України "Про оренду землі" у разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди.

60. Ураховуючи викладене, аргументи скаржника, наведені у касаційній скарзі, Верховний Суд не розглядає, оскільки заявлені у цій справі позовні вимоги не спроможні забезпечити ефективного поновлення прав позивача.

61. Отже, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

62. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

63. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 309 ГПК України).

64. Ураховуючи межі перегляду справи у касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Розподіл судових витрат

65. Оскільки підстав для скасування рішення та постанови немає, судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на скаржника.

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Аріель" у справі № 908/2503/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 26.03.2019 і постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.06.2019 у справі№ 908/2503/18 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ