ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
====================================================================
УХВАЛА

11 вересня 2019 року Справа № 915/890/13

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

розглянувши заяву позивача про видачу дубліката наказу та поновлення строку його пред`явлення у справі

за позовом: Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського 1Д)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Міхно Ніни Іванівни ( АДРЕСА_1 )

про: стягнення заборгованості в розмірі 108637,60 грн

за участю представників учасників справи:

від стягувача: Литвин С.В., за довіреністю,

від боржника: Толпекін А.А., адвокат,

Суть спору:

28.08.2019 акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з заявою б/н та без дати (вх. № 13760/19) про видачу дубліката наказу та поновлення строку його пред`явлення за текстом якої просить суд визнати поважними причини пропуску пред`явлення виконавчого листа до виконання та у прохальній частині, посилаючись на ст. 329 та п. 19.4 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, видати дублікат наказу по справі № 915/890/13 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.09.2019 було прийнято заяву акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» б/н та без дати (вх. № 13760/19) про видачу дубліката наказу та поновлення строку його пред`явлення до розгляду; судове засідання у справі № 915/890/13 для розгляду заяви акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» б/н та без дати (вх. № 13760/19) було призначено на 11 вересня 2019 року о 10:15.

11.09.2019 до суду від представника фізичної особи-підприємця Міхно Н.І. надійшло клопотання б/н від 11.09.2019 (вх. № 14380/19) про відкладення судового засідання та ознайомлення з матеріалами справи.

Станом на момент проведення судового засідання інших заяв як по суті справи, так і з процесуальних питань від учасників справи до суду не надходило.

11.09.2019 в судове засідання з`явилися повноважні представники обох сторін, яких суд заслухав.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 329 Господарського процесуального кодексу України, заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

В судовому засіданні 11.09.2019 оголошувалась перерва з наданням можливості представнику боржника ознайомитися з матеріалами справи.

У судовому засіданні 11.09.2019, після перерви, представник акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» підтвердив актуальність заяви б/н та без дати (вх. № 13760/19) про видачу дубліката наказу та поновлення строку його пред`явлення до розгляду.

Представник фізичної особи-підприємця Міхно Ніни Іванівни усно виклав заперечення проти задоволення вищевказаної заяви.

11.09.2019 суд на підставі ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини ухвали.

Ознайомившись з поданою заявою, дослідивши надані докази у сукупності з матеріалами справи, заслухавши у судовому засіданні представників учасників справи, суд

В С Т А Н О В И В:

16 липня 2013 року Господарський суд Миколаївської області прийняв рішення у справі № 915/890/19, яким задовольнив позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до фізичної особи-підприємця Міхно Ніни Іванівни, стягнувши з останньої 50000,00 грн. заборгованості за кредитом; 37597,46 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 13840,14 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та 2172,75 грн. судового збору.

30.07.2013 господарським судом на виконання рішення було видано стягувачу відповідний наказ.

17.10.2013 у судовому засіданні за участю представника Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» судом було постановлено ухвалу, якою виправлено допущену описку в описовій та резолютивній частинах рішення від 16.07.2013 р., вказавши про стягнення з Фізичної особи підприємця Міхно Ніни ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) - 7 200,00 грн. заборгованості з комісії за користування кредитом; вправлено допущену помилку в наказі суду від 30.07.13 року по справі № 915/890/13; визнано наказ господарського суду Миколаївської області від 30.07.2013 року по справі № 915/890/13 таким, що не підлягає виконанню; викладено наказ господарського суду Миколаївської області по справі № 915/890/13 в новій редакції.

Наказом Міністерства фінансів України № 519 від 21.05.018 «Про рішення акціонера публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» було затверджено нове найменування банку: Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК».

28.08.2019 акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з заявою б/н та без дати (вх. № 13760/19) про видачу дубліката наказу та поновлення строку його пред`явлення за текстом якої просить суд визнати поважними причини пропуску пред`явлення виконавчого листа до виконання та у прохальній частині, посилаючись на ст. 329 та п. 19.4 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, видати дублікат наказу по справі № 915/890/13 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За твердженнями заявника, при підготовці виконавчого документу для направлення до органів ДВС судовий наказ було втрачено. Пошуки не призвели до позитивного результату.

Матеріали заяви акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» містять:

- довідку № /1 від 23.08.2019 про втрату наказу господарського суду, видану заступником керівника напрямку філії «Миколаївське регіональне управління» Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» Журбенком М.В., з якої вбачається, що наказ Господарського суду Миколаївської області від 30.07.2013 по справі № 915/890/13 про стягнення з ОСОБА_2 іпн НОМЕР_1 ; адреса АДРЕСА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»: 50000,00 грн. заборгованості за кредитом, 37597,46 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 13840,14 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 7200,00 грн. комісії за користування кредитом та 2172,75 грн. судового збору позивачем втрачено і до виконання не пред`явлено;

- лист Веселинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 12.08.2019, підписаний начальником відділу ДВС Буланчею О.В., з якого вбачається, що за даними Автоматизованої системи виконавчого провадження, згідно журналів обліку виконавчих проваджень переданих державному виконавцеві, журналів реєстрації загальної вхідної кореспонденції, журналів реєстрації вхідних документів про відкриття виконавчого провадження на примусовому виконанні у Веселинівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області виконавчі документи щодо стягнення заборгованості на користь АТ КБ «ПриватБанк», стороною за якими визначено ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) не перебувають та не надходили.

Враховуючи наведене, заявник просить суд визнати поважними причини пропуску пред`явлення виконавчого листа до виконання та видати дублікат наказу по справі № 915/890/13 про стягнення заборгованості за кредитним договором, витрат по сплаті судового збору.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковим на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ч.1 ст.327 ГПК України виконання рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 329 Господарського процесуального кодексу України у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Пропуск процесуального строку в процесуальному праві це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причин, що не можуть бути визнані такими, і такий, що породжує відповідні правові наслідки.

Господарський суд відновлює процесуальний строк, якщо визнає причини пропуску строку поважними. Відновлення процесуального строку означає лише, що суд дає дозвіл особі вчинити процесуальну дію, незважаючи на те, що строк для її вчинення пропущений. Тобто відновлення строку не означає, що перебіг строку продовжується. Питання про відновлення строку може бути порушено лише після закінчення процесуального строку.

За правилами ч. 1 ст. 329 Господарського процесуального кодексу України, у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відновлення процесуального строку являє собою визнання судовим органом (суддею) дійсним права вчинити певну процесуальну дію, втраченого внаслідок пропуску заінтересованою особою процесуального строку, який встановлено для його здійснення, з причин, які визнано судом поважними.

Поважними визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами. Якщо відновлення пропущеного строку здійснюються за заявою сторони, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього за загальними правилами Господарського процесуального кодексу України. Клопотання чи заява про відновлення пропущеного строку повинні містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд зазначає, що ГПК України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, в кожному випадку суд з врахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені в обґрунтування заяви про відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку. Тобто, причини поважності пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання оцінюються судом, виходячи з обґрунтування поважності цих причин, наданих доказів за правилами статті 86 ГПК України.

Разом із тим, з наданих банківською установою до заяви б/н та без дати (вх. № 13760/19) документів неможливо встановити поважність причин пропуску стягувачем строку для пред`явлення наказу до виконання.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент видачі наказу), виконавчий документ може бути пред`явлено до виконання протягом року.

Так, рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.07.2013 у справі № 915/890/13 набрало законної сили 30.07.2013. Цього ж дня господарським судом на виконання рішення було видано стягувачу відповідний наказ.

Отже, стягувач мав пред`явити виконавчий документ до виконання до 30.07.2014.

Можливість відновлення судом пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання безпосередньо пов`язана з наявністю поважних причин його пропуску, і такою підставою не може бути лише подання заяви стягувачем із зазначенням, що ним пропущено строк з поважних причин.

У такому випадку, обов`язковому встановленню підлягають обставини, які заважали стягувачу пред`явити виконавчий документ до виконання у встановлений законом строк.

Як вбачається з матеріалів справи, з часу набрання рішенням суду законної сили та видачі стягувачу відповідного наказу, з урахуванням ухвали про виправлення помилки в наказі минуло більш ніж шість років, а стягувач лише у серпні 2019 року звернувся до суду з заявою про видачу дублікату наказу та поновлення строку на його пред`явлення.

Поряд з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про вжиття стягувачем протягом цих шести років заходів, спрямованих на направлення наказу на примусове виконання, або здійснення заходів щодо розшуку такого наказу.

До того ж, саме заявник, на користь якого ухвалено рішення, є зацікавленим в його виконанні.

Таким чином, стягувачем не доведено поважність причин пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання.

Поряд з цим, суд відзначає, що згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 статті 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. При цьому, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Крім того, судом враховуються висновки, викладені у рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі Пономарьов проти України, за змістом якого вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, а від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Станьо проти Бельгії» від 07.07.2009 Суд вказав, що встановлені законом строки позовної давності переслідували законну мету забезпечення правової визначеності, оскільки вони захищали потенційних відповідачів від прострочених вимог і означали, що суди звільняються від необхідності винесення рішень, заснованих на доказах, які з часом набули властивість невизначеності або неповноти. Аналогічно і строк пред`явлення наказу до виконання має на меті забезпечення правової визначеності, оскільки він захищає боржника від прострочених вимог стягувача.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою ним у постанові від 04.04.2018 у справі № 60/258-10.

З урахуванням наведеного, суд відмовляє акціонерному товариству Комерційному банку «Приватбанк» у поновленні строку для пред`явлення до виконання наказу Господарського суду Миколаївської області від 30.07.2013 у справі № 915/890/13.

Щодо заяви банку в частині видачі дублікату наказу, суд зауважує на таке.

Відповідно до п. 19.4 пункту 19 Розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За загальним правилом, у разі втрати наказу господарський суд може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення наказу до виконання.

Власне, таким чином, у процесуальному законі встановлено підстави (втрата виконавчого документа) та умови (звернення із заявою визначеного кола осіб до господарського суду до закінчення строку, встановленого для пред`явлення наказу до виконання) видачі дублікату виконавчого документа.

Отже, зважаючи на відмову судом в поновленні заявнику строку для пред`явлення наказу до виконання, відсутні умови і для видачі дублікату наказу від 30.07.2013 у справі № 915/890/13.

Враховуючи викладене вище, заява акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» б/н та без дати (вх. № 13760/19) про видачу дубліката наказу та поновлення строку його пред`явлення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 233, 234, 235, 329, пп. 19.4 п. 19 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» б/н та без дати (вх. № 13760/19) про видачу дубліката наказу та поновлення строку його пред`явлення у справі № 915/890/13 відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена у порядку та у строки, визначені статтями 255, 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано судом 13.09.2019.

Суддя О.Г. Смородінова