ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2019 р. Справа№ 910/3182/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Новус Україна»

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2019

у справі №910/3182/19 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Приватного підприємства «Варіант»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новус Україна»

про стягнення 92 140,01 грн

за відсутності представників учасників справи,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Варіант» (далі - ПП «Варіант», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новус Україна» (далі - ТОВ «Новус Україна», відповідач) про стягнення 92 140,01 грн заборгованості у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання рекламно-інформаційних послуг №Р-110420/1 від 20.04.2011.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 у справі №910/3182/19 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з ТОВ «Новус Україна» на користь ПП «Варіант» суму основної заборгованості в розмірі 92 140,01 грн та судові витрати в розмірі 1 921,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що факт наявності у відповідача заборгованості з оплати наданих позивачем рекламних послуг за договором у розмірі 92 140,01 грн належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, а тому позовні вимоги є обґрунтованими; доводи відповідача про завдання позивачем відповідачеві збитків є безпідставними та не підтверджені жодними доказами.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ТОВ «Новус Україна» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено йому у прийнятті зустрічного позову, про що зазначено в оскаржуваному рішенні, з мотивів безпідставності його розгляду з первісним позовом, визначаючи наперед правомірність чи неправомірність заявленої ТОВ «Новус Україна» вимоги до ПП «Варіант» про стягнення збитків, що не була предметом розгляду у даній справі; суд в ухвалі про повернення зустрічної позовної заяви та в оскаржуваному рішенні безпідставно надав преюдиціальне значення обставинам, встановленим рішенням Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 у справі №910/27853/15.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Новус Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 у справі №910/3182/19, призначено її до розгляду на 04.09.2019, встановлено ПП «Варіант» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), надав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач вказував на те, що відповідачем фактично підтверджено розмір заборгованості за договором; доводи апелянта про неналежне виконання позивачем зобов`язань за укладеним сторонами договором не відповідає дійсним обставинам справи та суперечать попереднім твердженням відповідача про правомірність та належність поведінки позивача у тих самих правовідносинах при розгляді справи №910/27853/15.

04.09.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання, в якому останній просив вирішити питання про доцільність зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/6555/19 за позовом ТОВ «Новус Україна» до ПП «Варіант» про стягнення 192 561,20 грн збитків, а також повідомив про неможливість забезпечити явку свого представника у судове засідання, у зв`язку з чим просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

У судове засідання 04.09.2019 позивач та відповідач явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представників позивача та відповідача, враховуючи відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги за відсутності вказаних осіб.

Поставивши на обговорення клопотання відповідача щодо вирішення питання про доцільність зупинення провадження у справі, колегія суддів, порадившись, дійшла висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у даній справі, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Колегія суддів зазначає, що пов`язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Обґрунтовуючи доцільність зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/6555/19 за позовом ТОВ «Новус Україна» до ПП «Варіант» про стягнення 192 561,20 грн збитків, відповідач зазначив, що вказане рішення підтверджує позицію відповідача щодо взаємопов`язаності обох позовів, тобто задоволення зустрічного позову у даній справі мало виключити повністю задоволення первісного позову, а також вказує на передчасність позовних вимог у даній справі.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, розгляд справи №910/6555/19 не може бути перешкодою для встановлення усіх істотних обставин у даній господарській справі та не перешкоджає її розгляду, оскільки зібрані докази дозволяють суду самостійно встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом розгляду справи, що переглядається, а саме, щодо наявності правових підстав для стягнення з ТОВ «Новус Україна» на користь ПП «Варіант» заборгованості у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання рекламно-інформаційних послуг №Р-110420/1 від 20.04.2011.

При цьому, обставини щодо взаємопов`язаності даного позову та поданого ТОВ «Новус Україна» зустрічного позову, який було повернуто ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2019, що набрала законної сили та відповідачем не оскаржується, не є предметом розгляду під час здійснення апеляційного перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 у справі №910/3182/19.

04.09.2019 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 20.04.2011 між ТОВ «Новус Україна» (у тексті договору - замовник) та Київською філією «Болеро» ПП «Варіант» (у тексті договору - виконавець) було укладено договір про надання рекламно-інформаційних послуг №Р-110420/1 (надалі - договір), відповідно до п. 2.1. якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати послуги з організації трансляцій аудіороликів та музичних творів по всіх об`єктах, наведених у Додатку №1 доданого договору, здійснювати програмне обслуговування робочого комп`ютера та внутрішньої звукової системи, а також проводити моніторинг внутрішньої звукової системи.

Відповідно до п. 2.2. договору виконавець виконує свої зобов`язання шляхом формування трансляцій аудіороликів в певній послідовності за допомогою програмного пакету та передачі їх до внутрішньої звукової системи кожного об`єкту у відповідності з медіапланами.

Замовник зобов`язується проводити регулярну оплату по даному договору у відповідності з розділом 4 даного договору (п. 2.3 договору).

Після фактичного надання послуг за кожен календарний місяць виконавець на протязі 3 робочих діб оформлює з підписом уповноваженої особи та печаткою виконавця два примірники акту прийому-передачі наданих послуг, у якому міститься перелік та кошторис всіх операцій, які були замовлені замовником і виконані виконавцем, і направляє їх замовнику для підписання. Замовник зобов`язаний підписати акт прийому-передачі виконаних робіт та направити виконавцю один примірник акту, або надати виконавцю письмово оформлені мотивовані зауваження до виконаних робіт з документальним їх обґрунтуванням не пізніше 5 робочих днів за датою отримання акту (п. 4.2. договору).

За виконання виконавцем послуг згідно з п. 2.2.1. договору замовник одноразово сплачує виконавцю суму з розрахунку 2 000,00 грн. За виконання виконавцем послуг згідно з п. 2.2.2. замовник сплачує виконавцю один раз в три місяці 450,00 грн за 100 шт. музичних композицій. За виконання виконавцем послуг згідно з підпунктами 2.2.4., 2.2.6., 2.2.7., та за кожен розрахунковий період замовник сплачує виконавцю суму, зазначену для кожного об`єкту з Додатку №1 до даного договору. Замовник зобов`язаний здійснити оплату узгодженої сторонами вартості послуг не пізніше 15-го числа місяця, в якому такі послуги надаються, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця або іншим способом, узгодженим сторонами (п.п. 5.1.-5.4. договору).

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками та скріплення печатками сторін. Строк дії цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 11.1. цього договору та закінчується 31.12.2011. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору. Договір вважається пролонгованим на наступний рік у разі, якщо жодна з сторін не заявить про його розірвання за два календарних місяці до закінчення терміну дії даного договору (п.п. 11.1.-11.3. та п. 11.6. договору).

У Додатку №9/16 від 30.09.2016 до договору сторони узгодили перелік об`єктів для організації аудіотрансляцій згідно договору та встановили, що сума коштів, яка підлягає сплаті виконавцю за розрахунковий період з 1 вересня 2016 року по 31.09.2016 становить 30 771,64 грн, в т.ч. ПДВ 5 128,61 грн.

У Додатку №10/16 від 31.10.2016 до договору сторони узгодили перелік об`єктів для організації аудіотрансляцій згідно договору та встановили, що сума коштів, яка підлягає сплаті виконавцю за розрахунковий період з 01.10.2016 по 31.10.2016 становить 33 382,30 грн, в т.ч. ПДВ 5 563,72 грн.

У Додатку №11/16 від 30.11.2016 до договору сторони узгодили перелік об`єктів для організації аудіотрансляцій згідно договору та встановили, що сума коштів, яка підлягає сплаті виконавцю за розрахунковий період з 01.11.2016 по 30.11.2016 становить 19 016,17 грн, в т.ч. ПДВ 3 169,36 грн.

У Додатку №12/16 від 31.12.2016 до договору сторони узгодили перелік об`єктів для організації аудіотрансляцій згідно договору та встановили, що сума коштів, яка підлягає сплаті виконавцю за розрахунковий період з 01.12.2016 по 31.12.2016 становить 8 969,90 грн, в т.ч. ПДВ 1 494,98 грн.

Як стверджує позивач, на виконання вказаного договору за період вересень-грудень 2016 року ПП «Варіант» надало ТОВ «Новус Україна» рекламно-інформаційні послуги на загальну суму 92 140,01 грн, однак, відповідач за надані послуги не розрахувався, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а доводи апелянта вважає необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Місцевий господарський суд, даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання даного договору правильно зазначив, що такий за своєю правовою природою є договором надання послуг, за умовами якого, відповідно до статті 901 ЦК України, одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Таким чином, укладення ПП «Варіант» та ТОВ «Новус Україна» договору про надання рекламно-інформаційних послуг №Р-110420/1 від 20.04.2011 було спрямоване на отримання останнім таких послуг та одночасного обов`язку із здійснення їх оплати.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Колегія суддів зазначає, що факт здійснення господарської операції із надання послуг підтверджується первинними бухгалтерськими документами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції Закону України № 1724-VIII від 03.11.2016) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов вищевказаного договору у період з вересня по грудень 2016 року позивачем було надано відповідачеві послуги на загальну суму 92 140,01 грн, що підтверджується підписаними обома сторонами, актами надання послуг, а саме:

- №129 від 30.09.2016 на суму 30 771,64 грн;

- №138 від 31.10.2016 на суму 33 382,30 грн;

- №156 від 30.11.2016 на суму 19 016,17 грн;

- №179 від 31.12.2016 на суму 8 969,90 грн.

При цьому, колегією суддів встановлено, що зазначені акти надання послуг підписані без зауважень та заперечень уповноваженими особами обох сторін, підписи яких скріплені печатками юридичних осіб, оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення «Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку», затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 24.05.1995 № 88, а тому, на переконання колегії суддів, є належними та допустимими доказами на підтвердження факту надання послуг позивачем та прийняття їх відповідачем за договором.

Відповідно до статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.4 договору сторони погодили, що замовник зобов`язаний здійснити оплату узгодженої сторонами вартості послуг не пізніше 15-го числа місяця, в якому такі послуги надаються, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця або іншим способом, узгодженим сторонами.

Таким чином, за актами надання послуг №129 від 30.09.2016, №138 від 31.10.2016, №156 від 30.11.2016 та №179 від 31.12.2016 оплата вартості послуг повинна була бути здійснена відповідачем не пізніше 15-го числа відповідного місяця, в якому підписаний такий акт.

Проте, в порушення своїх договірних зобов`язань, відповідач вартість наданих послуг за вказаними актами позивачеві не сплатив, у зв`язку з чим, як правильно встановлено місцевим господарським судом, заборгованість відповідача перед позивачем за отримані послуги становить 92 140,01 грн.

Крім того, наявність вказаної заборгованості підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків за період 2016 року, підписаним та скріпленим печатками обох сторін, а також не заперечується самим відповідачем.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (пункт 1 статті 612 ЦК України).

Зважаючи на встановлене, враховуючи відсутність доказів оплати боргу відповідача перед позивачем, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 92 140,01 грн є належним чином доведеним, документально підтвердженим, відповідачем не спростованим, а тому позовні вимоги про стягнення боргу за надані послуги згідно договору про надання рекламно-інформаційних послуг №Р-110420/1 від 20.04.2011 судом першої інстанції задоволено правомірно.

При цьому, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції правомірно відхилені заперечення відповідача щодо обґрунтованості відмови ТОВ «Новус Україна» сплатити на користь ПП «Варіант» вказаної суми коштів у зв`язку із спричиненням позивачем збитків відповідачеві на суму 192 561,20 грн, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 193 ГК України, на яку посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Таким чином, діюче законодавство передбачає право зобов`язаної сторони відмовитися від виконання в односторонньому порядку своїх зобов`язань за договором у випадку, якщо інша сторона за договором не виконує належним чином свої обов`язки по відношенню до зобов`язаної сторони та ці обов`язки іншої сторони є необхідною умовою для виконання зобов`язань зобов`язаною стороною (наприклад ненадання будівельного майданчика для виконання будівельних робіт, ненадання транспортного засобу для доставки товару тощо), тобто, якщо відповідний обов`язок лежить на управненій стороні.

Однак, з огляду на відсутність у матеріалах справи станом на час ухвалення оскаржуваного рішення будь-яких доказів на підтвердження обставин щодо неналежного виконання позивачем умов договору, які є необхідною умовою для виконання зобов`язань відповідачем, а також щодо відмови в активній однозначній формі від здійснення оплати наданих послуг у зв`язку з їх неналежним виконанням, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним посилання відповідача на приписи ч. 6 ст. 193 ГК України.

Разом з цим, відповідачем також не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх міркувань та заперечень суду апеляційної інстанції.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено йому у прийнятті зустрічного позову з мотивів його безпідставності, оскільки, як було зазначено вище, повернення зустрічного позову здійснено судом ухвалою від 15.04.2019, яка набрала законної сили, відповідачем не оскаржувалась та не є предметом даного апеляційного провадження у справі.

Водночас, судом апеляційної інстанції враховано, що ТОВ «Новус Україна» не було позбавлено та, як вбачається з наданої останнім копії рішення Господарського суду міста Києва від 12.08.2019 у справі №910/6555/19, скористалося своїм правом на звернення з позовом до суду про стягнення збитків з ПП «Варіант».

При цьому, зазначення судом в оскаржуваному рішенні мотивів, з яких було повернуто зустрічну позовну заяву та які наведені у вищевказаній ухвалі від 15.04.2019, на переконання колегії суддів, не спростовує правильності висновків місцевого господарського суду про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за надані позивачем послуги, а відтак, не призвело до неправильного вирішення справи.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та наявних в матеріалах справи доказів, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення з ТОВ «Новус Україна» на користь ПП «Варіант» основного боргу в розмірі 92 140,01 грн.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі та у запереченнях на неї, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 у справі №910/3182/19 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ТОВ «Новус Україна» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новус Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 у справі №910/3182/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 у справі №910/3182/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/3182/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 06.09.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук