ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2019 Справа № 914/747/19

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробнича компанія Перша приватна броварня Для людей як для себе!, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Дакорт м. Львів

про стягнення 819 051, 71 грн

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Чорної І.Б.

Представники:

від позивача: Свистович Ю. П. - представник;

від відповідача: Дьоміна Ю. В. - представник.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробнича компанія Перша приватна броварня Для людей як для себе! до Товариства з обмеженою відповідальністю Дакорт про стягнення 819 051, 71 грн.

Ухвалою суду від 19.04.2019 було відкрито провадження у справі № 914/747/19 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 13.05.2019.

У зв`язку з неявкою представника відповідача в підготовче засідання, ухвалою суду від 13.05.2019 підготовче засідання було відкладено на 10.06.2019.

Представник позивача у підготовче засідання 10.06.2019 з`явився, через канцелярію суду подав клопотання про продовження строку підготовчого провадження. Представник відповідача у засідання 10.06.2019 не з`явився, на адресу суду повернувся конверт з ухвалою суду про відкриття провадження у справі з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Ухвалою суду від 10.06.2019 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 29.07.2019.

У підготовче засідання 29.07.2019 представник позивача з`явився. Представник відповідача не з`явився, однак, на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву. Ухвалою від 29.07.2019 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 12.08.2019.

В судовому засіданні 12.08.2019 було оголошено перерву до 20.08.2019.

Представники сторін у судове засідання 20.08.2019 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Ухвалою суду від 20.08.2019 розгляд справи відкладено по суті на 04.09.2019.

Представник позивача у судове засідання 04.09.2019 з`явився, подав підписаний сторонами акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.07.2019 по 31.07.2019. Повідомив, що відповідачем в процесі розгляду справи було повернуто частину тари, в якій позивач поставляв товар відповідачу. Крім того, представник позивача подав заяву, згідно якої просить закрити провадження у справі в частині вартості повернутої відповідачем тари та повернути позивачу пропорційну до суми закриття провадження у справі частину сплаченого судового збору. В решті суми основного боргу та пені позовні вимоги підтримав та просить їх задоволити.

Представник відповідача у судове засідання 04.09.2019 з`явився, підтвердив часткове повернення відповідачем позивачу зворотної тари та визнав суму основного боргу, відповідно до підписаного сторонами акту звірки розрахунків за період з 01.07.2019 по 31.07.2019. Щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення пені заперечив та просить застосувати щодо них позовну давність.

Враховуючи, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, в судовому засіданні 04.09.2019 справу розглянуто по суті та оголошено вступну та резолютивну частину судового рішення у справі.

Позиція позивача.

Товариство з обмеженою відповідальністю Торгово-виробнича компанія Перша приватна броварня Для людей як для себе! звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Дакорт про стягнення 819 051, 71 грн заборгованості.

В обґрунтування поданого позову позивач посилається на укладену між сторонами у справі дистриб`юторську угоду від 16.11.2015 № 16/11/40 (далі угода), за умовами якої позивач (компанія) поставляє товар, а відповідач (дистриб`ютор) зобов`язується прийняти та оплатити його вартість.

За умовами п. 12.1. угоди, поставка товару здійснюється у зворотній тарі (бочка КЕГ, піддони 1000 x 1200 і піддони 800 х 1200), що підлягає поверненню компанії від дистриб`ютора.

Як зазначає позивач, на підставі угоди, у період з травня 2016 року по травень 2018 року він поставляв відповідачу товар у тарі яка підлягала поверненню дистриб`ютором, що підтверджується видатковими накладними, долученими до матеріалів справи.

Відповідач у строки визначені угодою зворотної тари в повному обсязі позивачу не повернув, у зв`язку із чим позивач надіслав на адресу відповідача вимогу від 20.02.2019 № 152/1 про повернення зворотної тари. Однак, зазначену вимогу відповідач не отримав, в результаті чого вона була повернута відділенням поштового зв`язку на адресу відправника за закінченням встановленого строку зберігання.

В результаті наведеного, відповідно до п. 12.10. угоди, відповідач, на думку позивача, заборгував позивачу 797 400 грн вартості неповернутої тари, включаючи 20 % ПДВ.

У зв`язку із зазначеними обставинами, позивач звернувся з позовом до суду із вимогами до відповідача про стягнення 797 400 грн вартості неповернутої тари та нарахованої, на підставі п. 12.5. угоди, пені на суму 21 651, 71 грн.

Після звернення позивача з цим позовом до суду, відповідач частково повернув позивачу зворотну тару на суму 328 920 грн, після чого між сторонами було підписано акт звірки розрахунків за період з 01.07.2019 по 31.07.2019, із врахуванням вартості повернутої тари. Позивач просить суд врахувати здійснене відповідачем повернення тари, закрити провадження у справі в частині суми основного боргу в розмірі 328 920 грн, стягнути решту суми заборгованості та неустойку.

Позиція відповідача.

Представник відповідача визнав суму основного боргу відповідно до підписаного сторонами акту звірки розрахунків за період з 01.07.2019 по 31.07.2019. Однак, щодо позовних вимог про стягнення пені заперечив, вважає що позивач неправомірно провів нарахування відповідачу пені із застосуванням вартості неповерненої тари яка діяла з 25.05.2018 до тари яка була отримана відповідачем до 25.05.2018.

Також, відповідач заявив про застосування строку спеціальної позовної давності до вимоги про стягнення пені, адже позивач здійснив її нарахування поза межами позовної давності в один рік.

Обставини справи встановлені судом.

Між сторонами у справі було укладено дистриб`юторську угоду від 16.11.2015 № 16/11/40, за умовами якої позивач (за угодою - компанія) поставляє товари, а відповідач (за угодою - дистриб`ютор) зобов`язується прийняти та оплатити вартість отриманих товарів. Кількість і асортимент товарів, що підлягають поставці дистриб`ютору за цією угодою, визначається сторонами в товарних накладних, які є невід`ємною частиною цієї угоди (п. 1.2. угоди).

Відповідно до умов п. 12.1. угоди, поставка товару здійснюється у зворотній тарі (бочка КЕГ, піддони 1000 x 1200 і піддони 800 х 1200), що підлягає поверненню від дистриб`ютора компанії.

Згідно п. 12.2. угоди зворотна тара - бочка КЕГ, що має фітінг Флеш типу А, поділяється на наступні види: бочка КЕГ 50 літрів з логотипами: «РПЗ», «Радомишль», «Рідна Марка»; бочка КЕГ 30 літрів з логотипом «Рідна Марка»; бочки КЕГ 30 та 50 літрів з логотипами «ППБ» і «Перша Приватна Броварня», бочка КЕГ 20 літрів «Перша Приватна Броварня» рубер, бочка КЕГ «Неіneken», 20 літрів з фітінгом Флеш, тип S.

У пункті 12.5. угоди сторони визначили, що норматив оборотності термін, після закінчення якого тара повинна бути повернена дистриб`ютором компанії. Сторони погодили наступні нормативи оборотності всієї тари: бочки КЕГ, піддонів і євро піддонів - для періоду з квітня по вересень включно становить 15 днів з моменту поставки, для періоду з жовтня по березень включно 30 днів з моменту поставки.

Умовами п. 12.7. угоди передбачено, що покупець зобов`язаний повернути тару в тій кількості, якості та зовнішньому вигляді, які були притаманні тарі при поставці компанією. Повернення тари оформлюється накладною на повернення, де обов`язково вказується кожен вид повернутої зворотної тари, її кількість.

За умовами п. 12.6. угоди, вартість тари встановлюється компанією у специфікації та у видатковій накладній, і не включає ПДВ 20 %, за виключенням випадку, передбаченого п. 12.10. угоди.

Сторонами було підписано специфікацію від 01.03.2016 (додаток № 1 до угоди), згідно якої визначено заставну вартість тари, зокрема бочок КЕГ різного літражу та з різними логотипами в розмірі 1 560 грн (з ПДВ 20 %), за одиницю товару. Також, одночасно з підписанням додаткової угоди від 30.12.2016 до дистриб`юторської угоди, сторонами було підписано нову специфікацію, яка вступала в дію з 25.05.2018, згідно якої заставна вартість тари погоджена в розмірі 1 920 грн ( з ПДВ 20 %).

Згідно з п. 12.10. угоди, у випадку неповернення/несвоєчасного повернення тари дистриб`ютором згідно з умовами даної угоди, вважається, що тара - бочка КЕГ автоматично перейшла у власність дистриб`ютора. При цьому дистриб`ютор зобов`язаний компенсувати компанії повну вартість неповернутої тари на підставі поточної ціни такої тари, вказаної в специфікації (накладній), в т.ч. ПДВ 20 %, не пізніше 7 (семи) календарних днів з моменту складання акту, або, у випадку якщо він не складався - з моменту, коли тара повинна була бути повернута згідно умов цього договору та відповідної вимоги компанії.

Відповідно до умов п. 13.1. угоди, з врахуванням змін внесених додатковою угодою від 30.12.2016, ця угода вступає в силу з моменту її підписання уповноваженими представниками сторін і засвідчення їх підписів печатками, і діє до 31 грудня 2017 року включно. У випадку, якщо за 1 (один) календарний тиждень або раніше (але в будь-якому випадку не пізніше) до спливу строку дії цієї угоди жодна зі сторін не заявить про намір її припинити чи розірвати, то строк дії угоди автоматично продовжується (пролонгується) на 2018-й календарний рік, без можливості подальшої автоматичної пролонгації.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується сторонами, дія вказаної дистриб`юторської угоди була пролонгована сторонами на 2018 рік.

З долучених до матеріалів справи видаткових накладних вбачається, що позивач, на виконання дистриб`юторської угоди, у період з травня 2016 року по травень 2018 року поставляв відповідачу товар у тарі, яка відповідно до умов дистриб`юторської угоди підлягала поверненню дистриб`ютором. Кожна із зазначених видаткових накладних містить перелік та кількість зворотної тари із зазначенням її вартості, встановленої специфікацією.

У зв`язку із тим, що відповідач, в порушення умов дистриб`юторської угоди, в повному обсязі поставленої позивачем тари, у строки визначені угодою, не повернув, останній 22.02.2019 надіслав на адресу відповідача вимогу від 20.02.2019 № 152/1 про повернення зворотної тари.

Відповідно до п. 16.1. угоди, всі повідомлення за цією угодою повинні скеровуватися сторонами у письмовій формі кур`єрською поштою, телефаксом або електронною поштою (з підтвердженням про отримання). За відсутності доказів більш раннього отримання будь-яке повідомлення, відправлене в порядку п. 16.1. цієї угоди, вважається врученим протягом 3 (трьох) робочих днів після його відправлення. Для цих цілей робочий день означає день з понеділка до п`ятницю включно, виключаючи офіційні свята (п. 16.2 угоди).

Оскільки вказану вище вимогу відповідач не отримав, а така була повернута відділенням поштового зв`язку на адресу відправника за закінченням встановленого строку зберігання, враховуючи умови п. 16.1. угоди, зазначена вимога вважається врученою дистриб`ютору 28.02.2019. Однак, після пред`явлення вимоги відповідач так і не повернув заборгованої позивачу тари та не сплатив вартості неповернутої тари, визначеної специфікацією.

За умовами п. 12.5. угоди, якщо дистриб`ютор перевищив строк на повернення зворотної тари (норматив оборотності), компанія має право застосувати до дистриб`ютора пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від вартості зворотної тари, за кожен день прострочення.

Зважаючи на наведені обставини позивач, з метою захисту своїх прав та законних інтересів, звернувся з цим позовом до суду про стягнення з відповідача 797 400 грн вартості неповернутої тари та нарахованої пені на суму 21 651, 71 грн.

В процесі розгляду даної справи, відповідач повернув позивачу частину зворотної тари на суму 328 920 грн (31.07.2019). Після цього сторонами було підписано акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.07.2019 по 31.07.2019, із врахуванням вартості повернутої тари (копія акту звірки міститься в матеріалах справи).

Норми права та мотиви з яких виходив суд при ухваленні рішення.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України та згідно ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Аналізуючи укладену сторонами дистриб`юторську угоду суд дійшов висновку, що вказана угода за своєю правовою природою відноситься до договорів поставки.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 685 ЦК України, товар повинен бути переданий у тарі та (або) упакований звичайним для нього способом в упаковку, а за їх відсутності - способом, який забезпечує схоронність товару цього роду за звичайних умов зберігання і транспортування, якщо договором купівлі-продажу не встановлено вимог щодо тари та (або) упаковки.

Правилами застосування, обігу і повернення засобів упаковки багаторазового використання на Україні (п. 3), затвердженими наказом Міністерства державних ресурсів України від 16.06.1992 № 15, передбачено, що після звільнення від продукції і товарів усі види засобів упаковки багаторазового використання підлягають обов`язковому поверненню, якщо інше не передбачене цими Правилами або договором.

У відповідності до ст. 193 ГК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Господарський суд закриває провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України якщо відсутній предмет спору.

Зважаючи на те, що позивачем заявлено про часткове повернення відповідачем заборгованої тари на суму 328 920 грн (разом з ПДВ 20 %), після пред`явлення позову до суду, що підтверджено представником відповідача та підписаним між сторонами актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.07.2019 по 31.07.2019, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині стягнення вказаної суми.

З огляду на наведені обставини справи та представлені сторонами докази, та враховуючи визнання суми основного боргу відповідачем, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача 468 480 грн (разом з ПДВ 20 %) вартості неповерненої зворотної тари.

Щодо стягнення пені.

Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За умовами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, правовими наслідками порушення зобов`язання є зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Частиною 1 статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 12.5. угоди передбачено, що якщо дистриб`ютор перевищив строк на повернення зворотної тари (норматив оборотності), компанія має право застосувати до дистриб`ютора пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від вартості зворотної тари, за кожен день прострочення.

На підставі умов зазначених у п. 12.5. угоди, у зв`язку із порушенням відповідачем строків повернення або оплати вартості неповерненої тари, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню в розмірі 21 651, 71 грн.

Дослідивши розрахунок пені, наведений у позовній заяві, суд встановив, що позивачем при нарахуванні пені за прострочення повернення тари, поставленої до 25.05.2018, застосовувалась збільшена вартість тари, що передбачена специфікацією, яка діяла після 25.05.2018, при чому варто зазначити, що згідно п. 12.10. угоди, неповернена тара, у строки визначені угодою, автоматично переходить у власність дистриб`ютора за поточною ціною такої тари, вказаною у відповідній специфікації.

Таким чином суд зазначає, що позивач неправомірно застосував збільшену вартість тари (1 920 грн), яка діяла після 25.05.2018, до нарахування пені за несвоєчасну сплату заборгованості за неповернену тару, яка перейшла у власність дистриб`ютора до 25.05.2018 за ціною 1 560 грн.

Суд звертає увагу, що відповідачем подано заяву про застосування до позовної вимоги про стягнення пені, строку позовної давності, передбаченого ст. 258 ЦК України, в один рік, де він зазначає, що позивач неправомірно провів нарахування пені починаючи з 18.03.2018, в той час як даний позов було подано до суду 17.04.2019.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За умовами ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З врахуванням наведених норм та заяви відповідача, суд зазначає про наявність підстав для застосування строку позовної давності в один рік до вимоги позивача про стягнення пені.

На підставі зазначеного суд, застосувавши строк позовної давності в один рік та з урахуванням дійсної вартості неповерненої тари, що діяла у відповідні періоди, здійснив перерахунок пені та встановив, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в розмірі 18 904, 62 грн.

Щодо розподілу судових витрат.

Позивачем за подання даного позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 12 290, 00 грн, згідно платіжного доручення від 12.03.2019 № 1976.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи подане позивачем клопотання про повернення суми судового збору, пропорційної до суми поверненої відповідачем тари в процесі розгляду цієї справи, суд дійшов висновку повернути позивачу з Державного бюджету України суму судового збору в розмірі 4 938, 02 грн, яка пропорційна сумі, щодо якої закрито провадження у справі.

Щодо решти суми сплаченого позивачем судового збору суд зазначає, що відповідно до ст. 129 ГПК України, такий підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 231, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі № 914/747/19 в частині стягнення з відповідача 328 920, 00 грн основного боргу - закрити.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Дакорт (79069, м. Львів, вул. Шевченка, буд. 313, корпус 8, приміщення 242, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробнича компанія Перша приватна броварня Для людей як для себе! (79032, м. Львів, вул. Джорджа Вашингтона, буд. 10, ) суму в розмірі 494 695, 38 грн, з яких:

- 468 480, 00 грн основного боргу;

- 18 904, 62 грн пені;

- 7 310, 76 грн судового збору.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

6. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю Торгово-виробнича компанія Перша приватна броварня Для людей як для себе! (79032, м. Львів, вул. Джорджа Вашингтона, буд. 10, ) з Державного бюджету України 4 938, 02 грн судового збору, про що винести відповідну ухвалу після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 10.09.2019.

Суддя Манюк П.Т.