РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.09.2019Справа № 910/6567/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство Безпеки "Легіон - Київ"

до Казенного підприємства "Кіровгеологія"

про стягнення 145 783, 24 грн.

Без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агентство Безпеки "Легіон - Київ" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Казенного підприємства "Кіровгеологія" (далі - відповідач) про стягнення 145 783, 24 грн., з яких 113 000, 00 грн. основна заборгованість, 9 947, 95 грн. інфляція, 3 120, 66 грн. 3 % річних, 19 714, 63 грн. пеня.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що відповідачем порушено умови Договору про надання послуг від 15.01.2018 в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість. У зв`язку з цим, позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.05.2019 у справі № 910/6567/19 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство Безпеки "Легіон - Київ" залишено без руху; встановлено позивачу строки та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивачем були усунуті недоліки, вказані в ухвалі Господарського суду міста Києва від 27.05.2019 у справі № 910/6567/19.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2019 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, суд зобов`язав відповідача подати відзив на позовну заяву з доданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 01.07.2019 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, буд. 8/9, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 01.07.2019 про відкриття провадження у справі та призначення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін отримав 08.07.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, долученим до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Станом на день винесення рішення від відповідача не надійшло відзиву на позовну заяву.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідачі у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подали до суду відзив на позов, а відтак не скористалися наданими їм процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.10.2017 між позивачем (далі - Виконавець) та відповідачем (далі - Замовник) було укладено Договір про надання послуг №02100 (далі - Договір-1), відповідно до п. 1.1. якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання надати Охоронні послуги ДК 021:0-4 (Послуги з охорони об`єктів), об`єкти та майно, що розташовані за адресами згідно дислокації охоронюваних об`єктів (додаток №1 до Договору), а Замовник зобов`язується оплатити надані послуги відповідно до умов, що визначені в цьому Договорі.

Згідно п. 2.1. Договору-1 загальна вартість договору складає 364 998,00 грн., в т.ч. ПДВ - 60 833, 00 грн.

Відповідно до п.2.3. Договору-1 Замовник проводить щомісячно розрахунки за фактом наданих послуг, на підставі рахунків та актів наданих послуг, підписаних Сторонами, впродовж 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати підписання акту наданих послуг.

У п. 2.7. Договору-1 сторони погодили, що підтвердженням надання послуги являються Акти виконаних робіт, що підписуються в кінці кожного місяця.

Прийманню (здаванню) під охорону підлягають приміщення згідно дислокації об`єктів (додаток № 1), а також товарно-матеріальні цінності, що знаходяться всередині приміщень, як що такі товарно-матеріальні цінності було передано під охорону згідно по актів приймання передачі (п.4.1. Договору-1).

Згідно п. 4.2. Договору-1 приймання (здавання) об`єкта та майна під охорону забезпечується згідно акту приймання-передачі, підписаного Сторонами.

У випадку несвоєчасної (неповної) оплати за охорону об`єкта нараховується пеня у розмірі 0,5% від суми простроченої плати за кожен день простроченого платежу (п.7.7. Договору-1).

Пунктом 8.1. Договору-1 встановлено, що послуги вважаються прийнятими після підписання сторонами акту наданих послуг.

Якщо під час здачі-приймання наданих послуг з боку Замовника виникнуть претензії щодо якості та/або повноти їх виконання з вини Виконавця, Виконавець зобов`язаний усунути недоліки за власні кошти впродовж 10 днів з дати виникнення претензії (п.8.2 договору-1).

Договір-1 набуває чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2017 (п. 12.1. Договору-1).

Додатковою угодою №1 від 02.10.2017 до Договору про надання послуг №02100 від 02.10.2017 сторони дійшли згоди зменшити вартість надання послуг, та відповідно зменшити суму договору до 204 000, 00 грн.

У Додатку №1 (Протокол узгодження договірної ціни) до Додатковою угодою №1 від 02.10.2017 сторони погодили вартість одного посту охорони в сумі 17 000, 00 грн.

На виконання умов Договору-1 позивач надав, а відповідач прийняв без заперечень та зауважень, охоронні послуги на загальну суму 204 000, 00 грн., що підтверджується підписаними представниками сторін та скріпленими печатками підприємств Актами надання послуг №221 від 31.10.2017 на суму 68 000, 00 грн., №222 від 30.11.2017 на суму 68 000, 00 грн., №247 від 31.12.2017 на суму 68 000, 00 грн.

15.01.2018 між позивачем (далі - Виконавець) та відповідачем (далі - Замовник) було укладено Договір про надання послуг б/н (далі - Договір-2), відповідно до п. 1.1. якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання надати Охоронні послуги ДК 021:0-4 (Послуги з охорони об`єктів), об`єкти та майно, що розташовані за адресами згідно дислокації охоронюваних об`єктів (додаток №1 до Договору), а Замовник зобов`язується оплатити надані послуги відповідно до умов, що визначені в цьому Договорі.

Згідно п. 2.1. Договору-2 загальна вартість договору складає 136 000, 00 грн., в т.ч. ПДВ - 22 666, 67 грн.

Відповідно до п.2.3. Договору-2 Замовник проводить щомісячно розрахунки за фактом наданих послуг, на підставі рахунків та актів наданих послуг, підписаних Сторонами, впродовж 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати підписання акту наданих послуг.

У п. 2.7. Договору-2 сторони погодили, що підтвердженням надання послуги являються Акти виконаних робіт, що підписуються в кінці кожного місяця.

Прийманню (здаванню) під охорону підлягають приміщення згідно дислокації об`єктів (додаток № 1), а також товарно-матеріальні цінності, що знаходяться всередині приміщень, як що такі товарно-матеріальні цінності було передано під охорону згідно по актів приймання передачі (п.4.1. Договору-2).

Згідно п. 4.2. Договору-2 приймання (здавання) об`єкта та майна під охорону забезпечується згідно акту приймання-передачі, підписаного Сторонами.

У випадку несвоєчасної (неповної) оплати за охорону об`єкта нараховується пеня у розмірі 0,5% від суми простроченої плати за кожен день простроченого платежу (п.7.7. Договору-2).

Пунктом 8.1. Договору-2 встановлено, що послуги вважаються прийнятими після підписання сторонами акту наданих послуг.

Якщо під час здачі-приймання наданих послуг з боку Замовника виникнуть претензії щодо якості та/або повноти їх виконання з вини Виконавця, Виконавець зобов`язаний усунути недоліки за власні кошти впродовж 10 днів з дати виникнення претензії (п.8.2 договору-2).

Договір-2 набуває чинності з дати підписання Сторонами та, відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦКУ, поширює свою дію на відносини, що виникли між Сторонами з 01.01.2018 та діє до 28.02.2018, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1. Договору-2).

На виконання умов Договору-2 позивач надав, а відповідач прийняв без заперечень та зауважень, охоронні послуги на загальну суму 136 000 грн., що підтверджується підписаними представниками сторін та скріпленими печатками підприємств Актами надання послуг №2 від 31.01.2018 на суму 68 000, 00 грн., №3 від 28.02.2018 на суму 68 000, 00 грн.

Відповідно до підписаного представниками сторін та скріпленого печатками підприємств Акту звіряння взаємних розрахунків за період жовтень 2017 - лютий 2018, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 28.02.2018 становила 143 000, 00 грн.

10.05.2018 позивач пред`явив відповідачу вимогу від 10.05.2018 на суму 152 634, 53 грн. з додатковими нарахуваннями інфляційних, 3% річних і пені, яку відповідач визнав листом від 24.05.2018 №2/236 та запропонував узгодити порядок погашення заборгованості протягом червня - грудня 2018 року.

Згідно наявних в матеріалах справи копій платіжних доручень відповідачем було перераховано на користь позивача грошові кошти в загальній сумі 227 000, 00 грн.

Позивач стверджує, що відповідачем допущено неналежне зобов`язання з оплати наданих охоронних послуг, у зв`язку з чим просить стягнути з останнього 113 000, 00 грн. заборгованості, за прострочення сплати якої нараховано 9 947, 95 грн. інфляційних втрат за період з червня 2018 року по квітень 2019 року, 3 120, 66 грн. 3 % річних за період з 15.06.2018 по 16.05.2019, 19 714, 63 грн. пеня за період з 15.06.2018 по 11.12.2018.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що позивач на виконання своїх зобов`язання за Договором-1 надав відповідачу охоронні послуги на загальну суму 204 000, 00 грн., які були отримані останнім без зауважень та заперечень.

Викладене підтверджується підписаними представниками сторін та скріпленими печатками підприємств Актами надання послуг №221 від 31.10.2017 на суму 68 000, 00 грн., №222 від 30.11.2017 на суму 68 000, 00 грн., №247 від 31.12.2017 на суму 68 000, 00 грн.

Також, судом встановлено, що позивач на виконання своїх зобов`язання за Договором-2 надав відповідачу охоронні послуги на загальну суму 136 000, 00 грн., які були отримані останнім без зауважень та заперечень.

Викладене підтверджується підписаними представниками сторін та скріпленими печатками підприємств Актами надання послуг №2 від 31.01.2018 на суму 68 000, 00 грн., №3 від 28.02.2018 на суму 68 000, 00 грн.

Згідно наявних в матеріалах справи платіжних доручень відповідачем було перераховано на користь позивача грошові кошти за отримані охоронні послуги в загальній сумі 227 000, 00 грн.

З викладеного вбачається, що охоронні послуги, надані за Договором-1, на суму 204 000, 00 грн., повістю оплачені відповідачем.

Отже, заборгованість у відповідача за Договором-1 відсутня.

Разом з тим, охоронні послуги охоронні послуги, надані за Договором-2, відповідачем оплачені лише частково на суму 23 000, 00 грн. (227 000 грн. (загальна сума оплати) - 204 000,00 грн. (кошти зараховані в оплату послуг за Договором-1)).

У зв`язку із викладеним, заборгованість відповідача за Договором-2 становить 133 000, 00 грн. (136 000, 00 грн. (загальна вартість наданих послуг за Договором-2) - 23 000, 00 грн. (часткова оплата)).

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене та п.2.3 Договору-2, суд дійшов висновку, що строк виконання відповідачем зобов`язань з оплати наданих послуг є таким, що настав, а саме: за Актом надання послуг №2 від 31.01.2018 відповідач мав здійснити оплату до 14.02.2018 (включно), за Актом надання послуг №3 від 28.02.2018 - до 14.03.2018 (включно).

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що строк оплати наданих послуг за Договором-2 настав, а доказів їх оплати в повному обсязі відповідачем не надано, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 133 000, 00 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 19 714, 63 грн.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У п.7.7. Договору-2 сторони погодили, що у випадку несвоєчасної (неповної) оплати за охорону об`єкта нараховується пеня у розмірі 0,5% від суми простроченої плати за кожен день простроченого платежу.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Також, судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши розрахунок пені, судом встановлено, що він є невірним, оскільки здійснений виходячи із загальної суми заборгованості, а не по кожному акту надання послуг окремо, позивачем невірно визначено періоди нарахування, не враховано часткових оплат, та застосовано подвійну облікову ставку НБУ, в той час як договором пеня встановлена у розмірі 0,5% від суми простроченої плати.

Так, пеня встановлена у розмірі 0,5% від суми простроченої плати підлягає нарахуванню:

- за Актом надання послуг №2 від 31.01.2018:

на суму 68 000, 00 грн. за період з 15.02.2018 по 13.06.2018 та становить 110, 85 грн.;

на суму 45 000, 00 грн. за період з 14.06.2018 по 15.08.2018 та становить 38, 84 грн.;

- за Актом надання послуг №3 від 28.02.2018.:

на суму 68 000, 00 грн. за період з 15.03.2018 по 15.09.2018 та становить 172,33 грн.

Здійснивши перерахунок пені з врахуванням викладеного, судом встановлено, що розмір пені, за порушення зобов`язання з оплати наданих послуг за Договором-2, становить 322, 02 грн. (110, 85 грн. + 38, 84 грн. + 172, 33 грн.). Відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню на суму 322, 02 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних за період з 15.06.2018 по 16.05.2019 у розмірі 3 120, 66 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% за заявлений позивачем період з 15.06.2018 по 16.05.2019 судом встановлено, що він є вірним, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю в сумі 3 120, 66 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 9 947, 95 грн. за період з червня 2018 року по квітень 2019 року

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 у справі №905/600/18.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, так як позивачем при розрахунку інфляційних втрат не враховано вищевикладеного та до періоду нарахування інфляційних втрат включено червень 2018 року, у якому заборгованість, на яку здійснено нарахування, існувала неповний місяць.

У зв`язку із викладеним, суд здійснив власний розрахунок інфляційних втрат, відповідно до якого обґрунтованим розміром інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача, є 8 730, 64 грн. за період з липня 2018 року по квітень 2019 року.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню у розмірі 8 730, 64 грн.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, факт порушення відповідачем зобов`язань за Договором про надання послуг б/н від 15.01.2018 належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство Безпеки "Легіон - Київ" задовольнити частково.

2. Стягнути з Казенного підприємства "Кіровгеологія" (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, буд. 8/9; ідентифікаційний код 14308279) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство Безпеки "Легіон - Київ" (02230, м. Київ, вул. Гійома до Боплана, буд. 2; ідентифікаційний код 34604145) заборгованість в сумі 113 000 (сто тринадцять тисяч гривень 00 коп.), пеню в сумі 322 (триста двадцять дві) гривні 02 коп., 3% річних в сумі 3 120 (три тисячі сто двадцять) гривень 66 коп., інфляційні втрати в сумі 8 730 (вісім тисяч сімсот тридцять) гривень 64 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 847 (одна тисячі вісімсот сорок сім) гривень 59 коп.

3. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Згідно з підпунктом 17.5. пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 12.09.2019 року.

Суддя М.Є. Літвінова