Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/355/19

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Нероди І.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Кобенко Ю.М., ордер №286818 від 11.04.19 адвокат

від відповідача: не прибув

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства "Фенікс Агро" (м.Умань)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Цвіт-2012" (смт. Ємільчине Ємільчинського району)

про стягнення 339 302,97 грн

Процесуальні дії по справі.

Відповідно до ухвали суду від 17.04.19 року справу розглянуто за правилами загального позовного провадження.

В межах підготовчого провадження постановлено наступні ухвали: від 13.05.19р про відкладення підготовчого засідання на 03.06.19р.; від 03.06.19р про відкладення підготовчого засідання на 18.06.19р.; від 18.06.19р. про продовження строку підготовчого провадження до 18.07.19р. та відкладення підготовчого засідання на 04.07.19р.; від 15.07.19р. про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті; від 15.07.19р. про відкладення розгляду справи по суті на 02.09.19р.

02 вересня 2019 року до суду представник відповідача надіслав на електронну пошту господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на неможливість його участі в судовому засіданні у зв`язку із зайнятістю в іншому процесі у м. Рівне.

Господарський суд, розглянувши подане клопотання про відкладення розгляду справи, прийшов до висновку відмовити у його задоволенні, як необґрунтоване, оскільки норми ч. 3 ст. 56 ГПК України не обмежують кількість представників юридичної особи та здійснення юридичною особою самопредставництва своїх інтересів в господарському процесі.

В судовому засіданні 02.09.19р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду про часткове задоволення позову.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач Приватне підприємство "Фенікс Агро" звернулося з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Цвіт - 2012" про стягнення 339 302, 97 грн, з яких: 232 880, 00 грн заборгованості з оплати поставленого товару; 47 545, 80 грн пені; 44 904, 37 грн 34% річних; 13 972, 80 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування підстав поданого позову позивач посилався на невиконання відповідачем свого грошового зобов`язання по сплаті коштів за отриманий товар згідно умов, порядку та строків, визначених Договором поставки №395-дм/к від 27.07.2018 року.

Правові підстави позову: ст.ст. 509, 526, 611, 625, 629, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 173, 193, 229, 231, 232, 234, 265 ГК України.

У відповіді на відзив відповідач вимоги позову не визнав, оскільки не вважає Договір поставки №395-дм/к від 27.07.2018 року укладеним, оскільки останній з його сторони не підписаний. Вважає, що позивач на підтвердження здійснення господарської операції з поставки товару не надавав жодного первинного документу бухгалтерського обліку, і такими не можна вважати товарно-транспортні накладні, у яких в графі вантажоодержувач міститься підпис невідомої особи та відсутня печатка відповідача як юридичної особи. Подані позивачем податкові накладні не є первинними документами , а тому не є належними та допустимими засобами доказування. За відсутності первинних документів як підстави для формування податкової звітності та відображення у ній вчинених господарських операцій, доводить відповідач, дані податкових накладних і декларацій, поданих до податкового органу, не можуть бути доказом поставки товару. Подані позивачем докази щодо взаємовідносин з ТОВ "Транс-Грано" також не можуть бути взяті судом до уваги за правилами ст. ст. 77 та 79 ГПК України. Враховуючи, що Договір поставки №395-дм/к від 27.07.2018 року є неукладеним, у позивача відсутнє право на нарахування 34% річних. Додатково до викладеного, відповідач вважає, що витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 30000,00грн не є співрозмірними із складністю справи та іншими обставинами, що мають бути враховані.

У відповіді на відзив позивач доводить , що схвалення Договору поставки №395-дм/к від 27.07.2018 року підтверджується поданою 19.09.2018р. уповноваженою особою відповідача - підписантом ОСОБА_1 . податковою декларацією з ПДВ за серпень 2018року , згідно додатку №5 якої "Розшифрока податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів " задекларовано податковий кредит в сумі 38813,32грн від позивача як постачальника товару. Іншими поданими до матеріалів справи доказами підтверджується участь відповідача у здійсненні господарської операції з прийняття товару від позивача.

15.07.2019р позивач подав суду письмові пояснення, згідно яких доводить, що доставка товару відповідачу в кількості 116,44 тон, загальною вартістю 232 880, 00 грн з ПДВ, проведення робіт по консервуванню пивної дробини, реєстрація позивачем податкової накладної від 01.08.2018 року №42 на суму 232 880, 00 грн в ЄРПН, включення відповідачем до складу свого податкового кредиту з ПДВ податкову накладну на суму 232 880, 00 грн, в тому числі ПДВ 38 813, 32 грн., все це засвідчує факт прийняття товару та підтвердження прийняття до виконання правочину - договору поставки №395-дм/к від 27.07.2018 року, що укладений сторонами.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

27 липня 2018 року між Приватним підприємством "Фенікс Агро" (надалі за текстом - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро -Цвіт - 2012" (надалі за текстом - Відповідач) вчинено у письмовій формі, зміст якого зафіксовано в одному електронному документі, Договір поставки №395-дм/к, підписано від покупця ОСОБА_1 в статусі директора ( надалі за текстом - Договір поставки).

Відповідно до умов Договору поставки Позивач зобов`язався в порядку, на умовах і в строк, як визначено в цьому Договорі, поставити (передати у власність) Відповідачеві у консервованому стані дробину пивну (мокру), а Відповідач - прийняти та своєчасно оплатити товар.

Сторони домовились, що доставка товару може здійснюватися як однією, так і декількома партіями. Під "партією товару" сторони розуміють кількість товару, на яку сформована одна видаткова накладна та/або специфікація, рахунок-фактура (п. 1.2. Договору поставки №395-дм/к).

Розрахунки за кожну партію товару Сторони домовились здійснювати в безготівковому порядку шляхом перерахунку Відповідачем грошових коштів на поточний рахунок Позивача, вказаний в його рахунку (п. 3.1. Договору поставки).

Сторони дійшли згоди, що ціна за одиницю, загальна вартість та умови оплати товару вказуються у Специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору поставки.

Підставою для оплати партії замовленого товару Сторони визнали, окрім Специфікації, також рахунок-фактуру , яка також є невід`ємною частиною Договору поставки. При оформленні платіжного доручення, як погодили Сторони, Відповідач в графі "призначення платежу" повинен зазначити наступну інформацію: "Оплата за товар згідно Договору поставки №395-дм/к від 27 липня 2018 року" (п. 3.3. Договору поставки).

Зобов`язання Відповідача по оплаті вважаються виконаними з дати списання грошових коштів з його поточного рахунку та перерахування їх обслуговуючому банку Позивача для зарахування на поточний рахунок останнього постачальника (п. 3.4. Договору поставки).

У п. 4.1. Договору поставки Сторони також домовилися, що базис поставки товару може вказуватися у рахунку-фактурі, видатковій накладній та/або специфікації.

В свою чергу, Позивач при передачі товару зобов`язався передати всю необхідну документацію на товар, а Відповідач - підписати всі необхідні документи, що підтверджують передачу товару (п. 4.8. Договору поставки).

Строк дії Договору поставки, як дійшли згоди Сторони, - до 31 грудня 2018 року, однак останній зберігає свою дію до виконання сторонами своїх грошових зобов`язань по даному Договору.

Відповідальність Сторін за невиконання /неналежне виконання Договору поставки, передбачена у розділі 7 договору, зокрема, за умовою п. 7.2 Відповідач зобов`язаний сплатити Позивачу за порушення строків виконання грошових зобов`язань пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. При цьому період нарахування пені не обмежується строком, визначеним ч. 6 ст. 232 ГКУ. Крім цього, на вимогу Позивача Відповідач зобов`язується сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 34% від простроченої суми. (а.с. 17-18).

Правила розміщення полімерних рукавів з пивною дробиною, обслуговування та виїмки погоджені Сторонами додатком №1 до Договору поставки (а.с. 19-20).

Специфікацію №1 до Договору поставки Сторони погодили 30 липня 2018 року, у якій домовились, що Позивач поставляє товар на умовах поставки DDP (Правила Інкотермс 2010), пункт поставки /місце призначення - Житомирська область, Радомишльський район, с. Чудин, а Відповідач - приймає та оплачує товар - дробину пивну (мокру) в кількості 116, 44 тон, загальною сумою з ПДВ - 232 880, 00 грн. Строк поставки - до 30 липня 2018р. Умови оплати: оплата товару здійснюється покупцем на розрахунковий рахунок постачальника на умовах відтермінування платежу на протязі 30 банківських днів з моменту поставки товару (а. с. 21).

Факт поставки товару Позивачем підтверджується наступними доказами:

- Договором №76п надання послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 30 травня 2018 року, укладеним замовником ПП "Фенікс Агро" та перевізником Товариством з обмеженою відповідальністю "Транс Грано", згідно якого перевізник взяв на себе зобов`язання по організації доставки ввіреного йому для перевезення вантажу замовника за номенклатурою обумовленою в додатках, що є невід`ємною частиною цього договору, власним, орендованим автотранспортом, або з залученням автотранспорту третіх осіб (а.с.22-23);

- Додатком №27 до Договору №76п надання послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 30.05.2018р від 27.07.2018р згідно якого оформлено заявку на виконання транспортних перевезень за маршрутом м. Чернігів - с. Чудин, Радомишльського р-ну, Житомирської області, кількість вантажу 120 тон +/-10%, а саме: пивна дробина; актом надання послуг №537 від 30 липня 2018р на перевезення вантажу; товарно-транспортними накладними від 27.07.2019р (а.с. 24-30);

- податковою накладною від 01.08.2018р (а.с. 32-33);

- Договором №AG356/17-18 на проведення сільськогосподарських робіт від 10.04.2018р, укладеним з ТОВ "АГ-БАГ-Україна" та ПП "Фенікс Агро" та Специфікацією №14 до Договору на проведення сільськогосподарських робіт №AG356/17-18 від 10.04.2018р, згідно якого ТОВ "АГ-БАГ-Україна" визначено закладку пивної дробини в об`ємі 116, 44 т, рукава та добавку для кормів; актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №972 від 01.08.2018 року (а.с. 34-38).

Відповідач кошти за отриманий товар не сплатив. Як свідчать матеріали справи, 01.03.19р за вих.№01/19 Позивач надіслав Відповідачу лист-вимогу про сплату заборгованості в сумі 232 880, 00 грн., а також пені, 34% річних та інфляційних втрат. Судом встановлено, що що лист -вимогу від 01.03.19р за вих.№01/19 Відповідач отримав 20.03.19р., однак залишив її без виконання (а.с. 41,45-49).

Позивач звернувся з цим позовом до суду та просить стягнути з Відповідача кошти за поставлений товар в сумі 232 880, 00 грн, пеню на суму 47 545, 80 грн, 34; річних на суму 44 904, 37 грн та інфляційні втрати на суму 13 972, 80 грн.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦКУ правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно з ч.2 цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Судом встановлено, що Договір поставки вчинено у письмовій формі , зміст якого зафіксований в електронному документі та підписаний уповноваженою особою - ОСОБА_1 .

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму ( ч.1 ст. 265 ГК України).

Згідно ч.3 цієї статті сторонами договору поставки можуть бути суб`єкти господарювання, зазначені у пунктах 1, 2 частини другої статті 55 цього Кодексу, оскільки згідно ч. 6 цієї статті реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу.

У ч. 5 ст. 265 ГК України зазначено, що поставка товарів без укладення договору поставки може здійснюватися лише у випадках і порядку, передбачених законом.

За приписами ч.7 ст. 265 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Так , згідно ч.1 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно ч. 3 ст. 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна зі сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України (частина восьма статті 181 ГК України).

З огляду на вказані приписи не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону ( постанова ВП ВС від 05.06.2018р. у справі № 338/180/17).

Предметом поставки за загальним правилом є визначена родовими ознаками продукція ( ч.1 ст. 266 ГК України).

Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом ( ч.2 ст. 266 ГК України).

Ціна у господарському договорі, в тому числі, договорі поставки, визначається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, зокрема , ст.ст. 632 та 691 ( ч. 5 ст. 180 , ч.6 ст. 265 ГК України). За загальним правилом цих правових норм покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі.

Строк дії договору поставки визначається за правилом ч.1 ст. 267 ГК України, згідно якої останній може становити один рік, більше одного року (довгостроковий договір) або інший строк, визначений угодою сторін. Якщо в договорі строк його дії не визначений, він вважається укладеним на один рік.

Згідно частини 4 цієї статті сторони можуть погодити в договорі також графік поставки (місяць, декада, доба тощо).

У договорі поставки можуть бути передбачені умови про кількість , якість, асортимент товару тощо ( ст. ст. 266-270 ГК України).

З врахуванням викладеного, між Позивачем та Відповідачем виникли відносини поставки товару на підставі укладеного Договору поставки від 27.07.2018р. та Специфікації №1 від 30.07.2018р. , оскільки досягнуто згоди щодо предмету поставки, кількості, ціни, строку дії договору.

Як зазначено у ч. 5 ст. 267 ГК України у договорі поставки за згодою сторін може бути передбачений порядок відвантаження товарів будь-яким видом транспорту, а також вибірка товарів покупцем.

Позивач та Відповідач погодили, що зобов`язання з доставки товару на адресу Відповідача забезпечує Позивач.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу ( ч.6 ст. 265 ГК України).

Так, у ч.1ст. 664 ЦК України зазначено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, серед іншого, у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар. Аналогічне правило містить стаття 197 ГК України.

Окрім того, згідно абз. 3 ч.1 цієї статті товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Окрім того, відповідно до ст. 662 ЦК України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Позивач виконав зобов`язання з поставки товару станом на 28.07.2018р. у погодженому місці - с.Чудин Радомишльського району у кількості 116,44 тонни. Позивач та Відповідач не встановили будь-яких обмежень щодо можливості виконання зобов`язання з поставки товару до його оплати покупцем , що цілком узгоджується зі статтею 538 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 статті 86 ГПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому , так і кожному доказу (групі однотипних доказів) , мотивує , зокрема, врахування групи доказів.

У ч.1 ст. 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів).

Аналіз приписів частин 1, 2 статті 3 та частини 1 статті 6 ГК України дозволяє дійти висновку про те, що господарська діяльність як діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність, здійснюється, зокрема, у формі підприємництва для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку за принципом вільного руху капіталів, товарів та послуг на території України.

Положеннями частини 1 статті 19 та частин 1, 2 статті 67 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання вправі без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству, зокрема, шляхом укладення договорів, що опосередковують відносини підприємств з іншими підприємствами, організаціями, громадянами у всіх сферах господарської діяльності; підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Отже, господарське зобов`язання, яке виникло на підставі договору, укладеного між суб`єктами господарювання, має бути спрямоване на досягнення економічного результату для його сторін, тобто мати реальний характер та опосередковувати рух капіталів, товарів, робіт чи послуг, що є об`єктами відповідної господарської операції.

За змістом частин 3, 8 статті 19 ГК України вбачається, що обов`язком суб`єктів господарювання є ведення бухгалтерського обліку та подання фінансової звітності згідно із законодавством, що забезпечує здійснення державою контролю і нагляду за господарською діяльністю суб`єктів господарювання, а також за додержанням ними податкової дисципліни.

Аналіз приписів статей 1, 3, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" дозволяє зробити висновок про те, що бухгалтерський облік ведеться підприємством з метою надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства; на даних бухгалтерського обліку ґрунтується податкова звітність підприємства. Бухгалтерському обліку підлягають господарській операції - дії (події), що викликають зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, а також їх результати, що полягають у реальній зміні майнового стану суб`єкта господарювання. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складаються під час їх здійснення, а якщо це неможливо - безпосередньо після закінчення господарських операцій.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (Заява N 16404/03) від 19.02.2009 зазначається, що хоча стаття 6 гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (рішення у справі "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1988, та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії" від 09.06.1998).

Вирішуючи питання щодо наявних у справі доказів, господарський суд враховує інститут допустимості засобів доказування ( ст. 77 ГПК України), згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до принципу належності доказів ( ст. 76 ГПК України), господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи.

Мета судового дослідження доказів полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення юридичних фактів , що мали місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд відбирає для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню.

Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду у Постановах від 29.01.2019 у справі №911/916/15, від 29.08.2018 у справі №911/1111/15, від 05.06.2018 у справі №911/915/15 та від 18.04.2018 у справі №911/917/15.

Доказами реального здійснення господарської операції є первинні документи, які підтверджують фактичну поставку товарів продавцем та їх отримання покупцем, а також документи, що підтверджують факт використання придбаних товарів у власній господарській діяльності покупця. Висновок про таке зроблено Верховним Судом у Постанові від 19.06.2018 у справі №804/15389/15.

Окремі дефекти в оформленні первинних документів не можуть свідчити про відсутність юридичних фактів 27.07.18р., 28.07.18р. та 01.08.18р. здійснення господарських операцій між Позивачем та Відповідачем в межах дії Договору поставки.

Аналізуючи питання обсягу дослідження інших доводів Відповідача, суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" та згідно з яким хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи вимоги процесуального законодавства, юридичний факт виконання Позивачем зобов`язань за Договором поставки в частині поставки Відповідачу дробини пивної (мокрої) в кількості 116440 тон на суму 232880,00грн з ПДВ , суд оцінив на підставі наявних у справі групи доказів.

Відповідач зобов`язання з оплати поставленого товару на суму 232 880, 00 грн не виконав.

З урахуванням наведеного, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення суми основної заборгованості 232 880, 00 грн доведеними, тому задовольняє їх в повному обсязі.

Зі змісту ст.610 Цивільного кодексу України випливає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків оплати товару, є порушенням зобов`язання, що відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

Позивачем нарахована Відповідачу пеня в сумі 47 545, 80 грн за період з 14.09.2018 року по 08.04.2019 року.

Як зазначалося раніше, за порушення грошових зобов`язань покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ річних, що діяла у період, за який вона стягується, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Враховуючи наявність передбачених договором підстав для застосування до відповідача відповідальності у вигляді сплати пені, а також перевіривши правильність її нарахування за визначений позивачем період її нарахування, суд приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 3 215, 66 грн, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалам справи, що рахунок-фактура на оплату коштів за наданий товар - дробину пивну (мокру) №СФ-0006001 від 01.08.2018 року (а.с. 83).

Як зазначалося раніше, у Специфікації до Договору поставки №395-дм/к від 27 липня 2018 року сторони домовилися, що оплата товару здійснюється покупцем на розрахунковий рахунок постачальника на умовах відтермінування платежу на протязі 30 банківських днів з моменту поставки товару.

В свою чергу, позивач надсилаючи лист-вимогу за вих.№01/19 від 01.03.2019 року вимагав у відповідача сплатити заборгованість протягом 3 (трьох) календарних днів з дня одержання даної вимоги.

Як свідчить відстеження за штрихкодовим ідентифікатором за даними сайту "Укрпошта", відповідач отримав лист-вимогу - 20.03.2019 року (а.с. 49).

Отже сторони домовились щодо сплати коштів за товар саме у банківських днях, а не у календарних днях, тому 3 (три) банківських днів буде 25.03.19р (21.03.19, 21.03.19р - четвер та п`ятниця, 25.03.19р понеділок).

Таким чином, останній день строку для сплати коштів за отриманий товар сплинув саме 25.03.2019р, тому з 26.03.2019р розпочинається прострочення платежу.

Судом здійснено самостійно обрахунок суми пені за період з 26.03.19р по 08.04.19р із суми заборгованості 232 880, 00 грн, що становить 3 215, 66 грн, яка є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

В частині стягнення 44 330, 14 грн пені слід відмовити.

Згідно з приписами частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд зазначає, що сторони в Договорі поставки погодили інший розмір відсотків річних, а саме - 34% замість 3%.

Позивачем нараховані до стягнення 44 904, 37 грн 34% річних за період з 14.09.18 по 08.04.19р.

Судом встановлено початок перебігу прострочення відповідача саме з 26.03.2019р, тому суд вважає обґрунтованим періодом нарахуванням 34% річних з 26.03.19р по 08.04.19р, виходячи із суми боргу 232 880, 00 грн, що становить 3037, 01 грн, яка є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

В частині стягнення 41 867, 36 грн 34% річних суд відмовляє в задоволенні.

Позивачем заявлена позовна вимога про стягнення 13 972, 80 грн інфляційних втрат за період вересня-листопада 2018 року та січня 2019 року.

Господарський суд відмовляє у її задоволенні з наступних підстав.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції за правилом ч.2 ст. 625 ЦК України - право кредитора.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу (місяць), протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу (грошового зобов`язання), помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за весь період прострочення, тобто за кожен місяць прострочення нарастаючим підсумком незалежно від значення індексу інфляції - більше одиниці (інфляція) чи менше одиниці (дефляція) (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 05.07.2019 у справі №905/600/18). Тобто, найменший період часу для нарахування інфляційних втрат повинен становити один календарний період. У цій справі обґрунтованим періодом прострочення виконання грошового зобов`язання суд визнав період з 26.03.19р по 08.04.19р., який є меншим як календарного місяця березня, так і квітня.

Щодо розподілу судових витрат

За приписами п.2 ч.1 статті 129 ГПК України судовий збір в розмірі 5089,54 грн покладається на сторони спору пропорційно розміру задоволених позовних вимог за формулою: 232880,00 грн х5089,54грн : 339302,97грн= 3586,98 грн ( сума судового збору, що стягується з відповідача на користь позивача).

Розподіл витрат на професійну правничу допомогу , у разі часткового задоволення позову, також здійснюється за приписами п.3 ч.4 цієї статті Кодексу.

Витрати позивача на професійну правничу допомогу склади 30 000, 00 грн.

Доказами, які підтверджують здійснення відповідних витрат є: договір №09/12-2018-НПД про надання правової (правничої) допомоги від 09.12.2018 р, укладений між Адвокатським бюро "Юрія Кобенка" в особі керуючого адвоката Кобенка Юрія Миколайовича та Приватним підприємством "Фенікс Агро" (а.с. 99).

Обсяг наданих адвокатом послуг та розмір винагороди (гонорару) погоджено у додатку №1 до Договору №09/12-2018-НПД про надання правової (правничої) допомоги від 09.12.2018р.(а.с. 100).

Згідно платіжного доручення №319609 від 11.04.2019р ПП "Фенікс Агро" сплачено Адвокатському бюро "Юрія Кобенка" 30 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 105).

Як свідчать матеріали справи, адвокат Юрій Кобенко приймав безпосередню участь у підготовчих засіданнях суду 13.05.19р.,03.06.19р.,18.06.19р.,04.07.19р., 15.07.19р. та в судовому засіданні по суті 02.09.19 р. Окрім того, надавав професійну правничу допомогу позивачу , пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збирав докази , виконував інші процесуальні обов`язки, покладені судом на позивача, як сторону спору.

Частина 5 ст. 126 Кодексу передбачає право іншої сторони спору ( в даному випадку - відповідача) заявити клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, однак лише за умови, що адвокатом іншої сторони ( в даному випадку - позивача ) не дотримано вимоги ч.4 цієї статті Кодексу.

Окрім того, ч.6 ст.126 Кодексу покладає на відповідача процесуальний обов`язок доведення неспівмірності витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У клопотанні відповідача про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката зазначено, що сума в 30 000,00 грн є неспівмірною із складністю справи, часом витраченим на виконання відповідних робіт та обсягом наданих послуг. Позивачем не надано розрахунку часу витраченого адвокатом на виконання наданих послуг, а також відсутній взаємозв`язок між визначенням суми послуг та обсягом виконаних (або тих, що мають бути виконані ) робіт.

Вимоги ч.6 ст. 126 ГПК України, а також ст. 74 Кодексу щодо обов`язку доказування доводів про недотримання ч.4 цієї статті поданими доказами , відповідачем не виконано.

З врахуванням викладеного, при вирішення питання про розподіл між сторонами витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката, у суду немає правових підстав для застосування ч.5 ст. 126 ГПК України, тому суд застосовує п.3 ч.4 ст. 129 цього Кодексу за формулою: 232880,00 грн х30000,00грн : 339302,97грн=21143,29 грн ( витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката, що стягуються з відповідача на користь позивача).

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Цвіт-2012" ( юридична адреса: 11201, Житомирська область, Ємільчинський район, смт. Ємільчине , вул. Соборна, будинок 31/1, ; поштова адреса : 12243, Житомирська область, Радомишльський район, с.Чудин) на користь Приватного підприємства "Фенікс Агро" (20302, Черкаська область, місто Умань, вул. Гонти, будинок 3, ) :

- 232880,00 грн основного боргу,

- 3215,66 грн пені,

- 3037,01 грн 34% річних,

- 3586,98 грн судового збору,

- 21143,29 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ.

3. У стягненні 44330,14 грн пені, 41867,36 грн 34% річних та 13972,80грн інфляційних втрат - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 06.09.19

Повне рішення складено: 06.09.19

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати: 1 - в справу

2- позивачу (рек. з повідом.)

3-4- відповідачу на дві адреси: 1. 11201, Житом. обл., Ємільч. р-н, смт. Ємільчине, вул. Соборна, буд. 31/1 (рек. з повід.)

2. 12243, Житомирська обл., Радомишльский р-н, с. Чудин (рек. з повідомл.)

5 - адвокату позивача Кобенку Ю.М. на ел. адресу : ІНФОРМАЦІЯ_1