РІШЕННЯ

Іменем України

10 вересня 2019 року м. Чернігівсправа № 927/610/19

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Моцьора В.В., за участю секретаря судового засідання Гринчук О.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовом: Приватного підприємства НВП "Агроенергетичнітехнології",

вул. Нова, 20, смт. Врадіївка, Врадіївський район, Миколаївська область, 56301

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротрейдекспорт",

вул. Лизогуба, 13, м. Чернігів, 14013

про стягнення 155002,99грн,

Представники сторін: не прибули.

Приватним підприємством НВП "Агроенергетичнітехнології" подано позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротрейдекспорт" 128204,64грн заборгованості по оплаті вартості поставленого товару, 20897,35грн інфляційних втрат та 5901,00грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № 33/04 від 18.04.2017.

Ухвалою суду від 26.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 27.08.2019. Відповідно до ст.165,251 ГПК України вказаною ухвалою відповідачу було встановлено 15 денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для надання відзиву на позовну заяву.

Позивач та відповідач отримали ухвалу 01.08.2019 та 29.07.2019 відповідно, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи.

19.08.2019 від позивача на адресу суду надійшло клопотання, в якому підтримує позовні вимоги та просить суд розглянути справу без участі його представника.

У судове засідання 27.08.2019 представники сторін не прибули. Судом оголошено перерву на 10.09.2019, про що сторони повідомлено ухвалою від 27.08.2019.

У судове засідання 10.09.2019 представники сторін не прибули, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення, які містяться в матеріалах справи.

Враховуючи, що відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов, що неявка учасників справи у судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд відповідно до вимог ч. 9 ст. 165 та ч. 1 ст. 202 ГПК України вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представників позивача та відповідача.

Розглянувши подані матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи по суті, господарський суд встановив таке.

В матеріалах справи міститься договір №33/04 від 18.04.2017, укладений між Приватним підприємством НВП "Агроенергетичнітехнології" (надалі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротрейдекспорт" (надалі - покупець) (надалі - договір) (а.с.12-13).

Відповідно до умов п.1.1 договору постачальник зобов`язується передати у власність покупцю товар в асортименті, кількості, по ціні та в строки зазначені у додатках до договору, які є невід`ємною складовою частиною даного договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору.

Ціна та загальна вартість товару вказується у додатках до договору, які є невід`ємною складовою частиною даного договору (п.1.2 договору).

Пунктами 2.1, 2.2 договору передбачено, що порядок розрахунків наводиться у додатках до договору, які є невід`ємною складовою частиною даного договору. Покупець здійснює оплату за товар постачальнику перераховуючи кошти на поточний банківський рахунок продавця.

Згідно з п.4.1, 4.4, 4.7 договору товар постачається покупцю відповідними партіями, в строки, зазначені в додатках до даного договору. Строки та способи поставки товару наводяться у додатках до договору, які є невід`ємною складовою частиною даного договору. Датою поставки товару є дата відмітки в накладній та акті приймання-передачі про приймання товару покупцем.

Відповідно до п. 11.1 договору цей договір вступає в силу з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2017.

В Додатку №1 до договору сторони узгодили асортимент товару, вартість товару, термін оплати: до 20.05.2017; термін поставки: 19.04.2017 згідно з видатковою накладною №70 від 19.04.2017; спосіб поставки товару: перевізником "Нова пошта" до відділення перевізника №1 в м. Чернігів (а.с. 14).

Як зазначено позивачем, умови договору були усно погоджені сторонами.

Як доказ поставки товару відповідачу позивачем надано видаткову накладну №70 від 19.04.2017 на загальну суму 128204,64грн та реєстр відправлень ТОВ "Нова пошта" №105-01241597 від 19.04.2017 (а.с. 11, 15).

Як зазначає позивач, представник відповідача отримав товар за вказаною накладною у відділенні ТОВ "Нова пошта", але не здійснив оплату товару в обумовлений договором строк - до 20.05.2017.

Також позивач зазначив, що відповідачу направлялись договір №33/04 від 18.04.2017 з Додатком №1 до нього та видаткова накладна №70 від 19.04.2017 для підписання. Однак відповідач вказані документи не підписав та не направив позивачу вказані документи.

Позивач 18.12.2017 направляв на адресу відповідача претензію №11/12 з вимогою сплатити заборгованість в сумі 128204,64грн протягом 15 днів, як передбачено п.7.3 договору (а.с. 16-17).

Відповідач у відповіді на претензію від 04.01.2018 №1 підтвердив факт отримання від позивача товару за ТТН №3284 від 19.04.2017 на суму 128204,64грн та просив надати можливість погасити суму боргу частинами, починаючи з лютого 2018 року, у зв`язку з важким матеріальним становищем підприємства (а.с. 18).

Позивач листом від 05.02.2018 №1/02 запропонував відповідачу графік погашення заборгованості з лютого 2018 року, строком на 6 місяців та надіслав графік для погодження відповідачу (а.с. 19-20).

Відповідач отримав вказані документи 08.02.2018, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 21).

Відповідач графік погашення заборгованості не узгодив, не направив його позивачу, заборгованість у сумі 128204,64грн не сплатив.

Позивачем 11.04.2019 повторно направлено відповідачу претензію №21/04 з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 128204,64грн протягом 15 днів, як передбачено п.7.3 договору. Також направлено відповідачу видаткову накладну №70 від 19.04.2017, договір №33/04 від 18.04.2017, Додаток №1 до договору для підписання (а.с. 22-23).

Відповідач відповіді на претензію не надав, заборгованість не сплатив, надіслані документи не підписав та не повернув.

Станом на 11.07.2019 основна заборгованість відповідача по оплаті вартості товару, поставленого по договору №33/04 від 18.04.2017, становить 128204,64грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до статті 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності до ч.1 ст.181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладання даного виду договорів.

В матеріалах справи наявний договір №33/04 від 18.04.2017, укладений між Приватним підприємством НВП "Агроенергетичнітехнології" (надалі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротрейдекспорт" (надалі - покупець), який підписаний та скріплений печаткою тільки зі сторони позивача. Договір не підписний зі сторони відповідача та не скріплений його печаткою, як і Додаток №1 до договору, який є невід`ємною складовою частиною даного договору.

Отже, договір щодо поставки товару, як єдиний письмовий документ, підписаний сторонами та скріплений печатками, не укладався.

Відповідно до викладених вище приписів законодавства, однією із підстав виникнення господарського зобов`язання є юридично значимі дії суб`єктів господарювання, наслідком вчинення яких є встановлення, зміна або припинення взаємних прав та обов`язків сторін.

За своєю правовою природою дії суб`єктів правовідносин, які пов`язані з оплатною передачею-прийняттям товару в силу загальних засад і змісту господарського та цивільного законодавства слід визнати діями, що породжують цивільні права і обов`язки аналогічні зобов`язанням за договором купівлі-продажу.

Таким чином, до відносин, які виникли між сторонами в частині оплатної передачі товару, мають застосовуватись норми глави 54 Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини купівлі-продажу.

Статтею 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Статтями 244-245 ЦК України також передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Отже для укладення двостороннього правочину необхідна наявність волевиявлення обох сторін, здійснена в належній формі.

В разі ж, якщо правочин від імені особи вчиняється її представником, останній зобов`язаний мати відповідну довіреність на його вчинення, яка за формою має відповідати вимогам закону в т.ч. з зазначенням в ній обсягу відповідних повноважень на чинення такого правочину.

Згідно з ч.1,2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які містять відомості про господарську операцію.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити як назва документа (форми); дата складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа кореспондується з п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Пунктом 2.5. вказаного Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію (ст. 1 Закону).

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного первинним бухгалтерським документом, який підтверджує факт передачі позивачем відповідачу товару, має бути видаткова накладна.

В матеріалах справи наявна видаткова накладна №70 від 19.04.2017 на загальну суму 128204,64грн.

Зазначена видаткова накладна не містить прізвище особи, яка отримала товар, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу (у даному випадку печатку відповідача), яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Розглянувши зазначену накладну суд констатує, що вона не є належним доказом поставки товару відповідачу, оскільки оформлена з порушенням норм ст. 237, 244 ЦК України, ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пунктам 2.4 та 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, оскільки не містять: посади і прізвища особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. На даній накладній взагалі відсутня інформація про особу, яка її підписувала з боку Покупця. Графа "отримав" у накладній не містить підпис, який дає можливість ідентифікувати особу, котра брала участь у господарській операції, а довіреність на отримання товару в матеріалах справи відсутня.

Реєстр відправлень ТОВ "Нова пошта" №105-01241597 від 19.04.2017, наданий позивач як доказ отримання товару відповідачем, не є первинним документом та не підтверджує факт того, що товар отримано саме відповідачем.

Відповідно до частин 1 та 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту отримання відповідачем товару за наданою до суду видатковою накладною №70 від 19.04.2017, у зв`язку з чим позовні вимоги Приватного підприємства НВП "Агроенергетичнітехнології" про стягнення заборгованості у розмірі 128204,64грн, інфляційних втрат у сумі 20897,35грн та 3% річних у сумі 5901,00грн є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати у сумі 2325,04грн покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, 232-233, 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Моцьор