ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2019 р. м. Київ Справа № 911/1687/19

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Будівельників України» (04053, м. Київ, вул. Гоголівська, буд. 43-А, квартира 2, )

до товариства з обмеженою відповідальністю «ДС Пром Груп» (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Олега Оникієнка, буд. 2/1, )

про стягнення 91875,03 гривень,

08.07.2019 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Будівельників України» (далі по тексту ТОВ «Альянс Будівельників України») № б/н від 04.07.2019 (вх. № 1756/19) про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «ДС Пром Груп» (далі по тексту ТОВ «ДС Пром Груп») заборгованості за договором від 10.11.2017 № 1011/17-1040 в розмірі 91875,03 гривень, з яких: 66087,50 гривень основний борг, 11678,48 гривень пеня, 6608,75 гривень штраф, 6185,79 гривень інфляційні втрати, 1314,51 гривень 3% річних.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що між ТОВ «Альянс Будівельників України» (виконавець) та ТОВ «ДС Пром Груп» (замовник) укладено договір від 10.11.2017 № 1011/17-1040, відповідно до умов якого виконавець надає замовнику послуги щодо експлуатації будівельних машин і механізмів для виконання земляних та будівельно-монтажних робіт на будівельних об`єктах замовника. На виконання умов договору позивачем надавалися послуги обумовлені договором, що підтверджується актами надання послуг за період червень 2018 року липень 2018 року, проте відповідач за надані послуги не розрахувався, внаслідок чого за ним обліковується заборгованість в розмірі 66087,50 гривень, що стало підставою для додаткового нарахування та вимог про стягнення 11678,48 гривень пені, 6608,75 гривень штрафу, 6185,79 гривень інфляційних втрат, 1314,51 гривень 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.07.2019 позовну заяву ТОВ «Альянс Будівельників України» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 911/1687/19. Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання. Цією ж ухвалою: встановлено відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та відзиву на позовну заяву із додержанням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали.

02.08.2019 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив від 29.07.2019, в якому відповідач проти заявлених вимог заперечує та просить суд відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Заперечення обґрунтовані тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт існування заборгованості відповідача перед позивачем, та полягають у наступному:

- позивачем, всупереч умовам п. 4.1.1 укладеного між сторонами договору, не подано доказів звернення відповідача до позивача із заявками щодо надання послуг обумовлених договором;

- позивачем, всупереч умовам п. 2.2 договору, не подано доказів на підтвердження часу фактичного надання послуг (змінних рапортів виконавця, талонів замовника, товарно-транспортних накладних, шляхових листів, нарядів тощо);

- позивачем не подано доказів надання відповідачу оригіналів рахунків-фактур, рапортів про роботу машин/будівельних механізмів, товарно-транспортних накладних та податкових накладних, які обумовлені п. 2.8 договору;

- позивачем не подано доказів, які свідчать про забезпечення замовником техніки паливно-мастильними матеріалами та забезпечення замовником проживання операторів техніки на час виконання послуг, що передбачено п.п. 2.10, 2.11 договору;

- позивачем не подано доказів виставлення позивачем рахунків відповідачу згідно п. 3.5 договору;

- всупереч положень п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (чинних на момент виникнення спірних правовідносин), затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.2018 позивачем не надано доказів (товарно-транспортних накладних), що могли б підтверджувати факт надання послуг, зазначених в актах із найменуванням «доставка катка»;

- акти надання послуг, відповідачем отримані не були, а тому посилання позивача на п. 2.9 договору та висновку про те, що зазначені акти слід вважати підписаними є необґрунтованими;

- податкові накладні, на які посилається позивач, не можуть свідчити про факт надання послуг відповідачу, оскільки податкові накладні породжують факт виникнення податкового зобов`язання, та не можуть підтверджувати факт здійснення сторонами господарської операції.

20.08.2019 до Господарського суду Київської області від представника позивача надійшла відповідь від 20.08.2019 на відзив, в якій позивач заперечує щодо доводів відповідача з підстав їх необґрунтованості, та, зокрема, зазначає наступне:

- рахунки на оплату виставлялися позивачем шляхом надіслання на електронну пошту відповідача, крім того, додатково рахунки були надісланні на електронну адресу працівника відповідача Кирила ОСОБА_1 ;

- оплата відповідачем рахунків від 23.06.2018 №№ 4236,4239, спростовує доводи відповідача, що рахунки не виставлялися;

- час фактичного надання послуг відображений в актах надання послуг та рахунках на оплату;

- доказів, на підтвердження забезпечення замовником техніки паливно-мастильними матеріалами та забезпечення замовником проживання операторів техніки на час виконання послуг, як це передбачено п.п. 2.10, 2.11 договору, позивач не має, адже вказані обов`язки покладені договором саме на відповідача;

- отримавши наданні позивачем послуги, рахунки на оплату, зареєстровані податкові накладні, відповідач не надав заперечень щодо якості, кількості та вартості отриманих послуг, а тому відмова відповідача від підписання актів надання послуг не може бути підставою для звільнення від оплати таких послуг.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Станом на 10.09.2019 клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не заявлено.

Суд вважає, що у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для прийняття рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

10.11.2017 між ТОВ «Альянс будівельників України» (виконавець) та ТОВ «ДСП ром Груп» (замовник) укладено договір № 1011/17-1040 (далі по тексту договір), відповідно до умов якого:

- у порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець надає замовнику послуги щодо експлуатації будівельних машин і механізмів для виконання земляних та будівельно-монтажних робіт (далі по тексту «техніка») на будівельних об`єктах Замовника, а замовник приймає виконані послуги та оплачує їх вартість на умовах цього договору (пункт 1.1);

- послуги щодо експлуатації техніки надаються виконавцем виключно на умовах передоплати згідно з п. 3.4 договору за заявкою замовника, яка направляється у письмовому вигляді. В заявці зазначається місце проведення робіт, тип необхідної техніки, дату початку робіт, термін роботи, погоджена сторонами вартість послуг виконавця за цим договором та вартість доставки техніки на будівельний об`єкт замовника і її повернення, а також інші умови, які ускладнюють процес експлуатації (в разі їх наявності) (пункт 2.1);

- час фактичного надання послуг фіксується уповноваженими на те представниками сторін (час початку та час закінчення надання послуги) в змінному рапорті виконавця та/або талоні замовника або товарно-транспортних накладних, або інших документів підтверджуючих надання послуг (шляхових листів, нарядів тощо) (пункт 2.2);

- замовник сплачує виконавцю за фактично відпрацьований час, але не менше 8 (восьми) годин на добу (пункт 2.3);

- в разі якщо техніка була забезпечена роботою (відпрацювала) більше 8 (восьми) годин на добу, замовник сплачує вартість фактично наданої послуги зафіксованої уповноваженими на те представниками сторін (час початку та час закінчення надання послуги) в змінному рапорті виконавця та /або талоні замовника або товарно-транспортних накладних, або інших документів підтверджуючих надання послуг (шляхових листів, нарядів тощо) (пункт 2.4);

- виконавець зобов`язується після надання послуг протягом трьох робочих днів звітного місяця, в якому надавалися послуги, надати замовнику для підписання акт у двох примірниках та/або талони замовника або товарно-транспортні накладні, або інші підтверджуючі, надання послуг, документи (шляхових листів, нарядів тощо). Одночасно із актом та/або талоном виконавця виконавець передає замовнику оригінали рахунку-фактури, рапорти про роботу машин/будівельних механізмів, товарно-транспортні накладні (або інші документи, які узгоджені сторонами) та податкову накладну, яка виписана в момент виникнення податкових зобов`язань у відповідності з чинним законодавством України (пункт 2.8);

- замовник зобов`язується не пізніше двох робочих днів з моменту отримання акту та/або талону замовника або товарно-транспортні накладні, або інших документів підтверджуючих надання послуг (шляхових листів, нарядів тощо), підписати їх та надати виконавцеві його примірник або надати обґрунтовану відмову у їх підписанні, в протилежному випадку або у випадку необґрунтованості відмови у підписанні акта, талону замовника або товарно-транспортних накладних, або інших документів підтверджуючих надання послуг (шляхових листів, нарядів тощо), акт, талон замовника або товарно-транспортні накладні, або інші документи, які підтверджують надання послуг (шляхових листів, нарядів тощо) вважається підписаним сторонами, а послуги наданими належної якості та в повному обсязі (пункт 2.9);

- вартість послуг виконавця за цим договором встановлюється у додатках до даного договору з урахуванням ПДВ за 1 годину роботи техніки. Оплата праці персоналу, що обслуговує техніку входить до ціни послуги (пункт 3.1);

- сума договору складається з суми вартості всіх специфікацій до даного договору та/або рахунків-фактур, талонів замовника, або товарно-транспортних накладних, інших документів підтверджуючих надання послуг (шляхових листів, нарядів тощо) (пункт 3.3);

- замовник протягом 1 (одного) банківського дня з моменту підписання даного договору сплачує виконавцю передоплату в розмірі 100% вартості послуг визначених специфікаціями до даного договору та/або рахунками-фактурами, талонами замовника, тощо (пункт 3.4);

- остаточний розрахунок оплата за надані послуги проводиться замовником на підставі виставлених рахунків виконавця шляхом перерахування 100% грошових коштів на зазначений в договорі розрахунковий рахунок виконавця протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі наданих послуг та/або талону замовника або товарно-транспортних накладних, інших документів підтверджуючих надання послуг (шляхових листів, нарядів тощо) (пункт 3.5);

- підтвердженням виконання робіт є рапорт виконавця, належним чином складений та підписаний уповноваженою особою замовника, що здійснює контроль за проведенням робіт або акт прийому-передачі наданих послуг, товарно-транспортні накладні, інші документи, які підтверджують надання послуг (шляхових листів, нарядів тощо) (пункт 3.6);

- виконавець за цим договором зобов`язується надавати послуги техніки у відповідності до заявок замовника (пункт 4.1.1);

- замовник зобов`язаний своєчасно оплатити та прийняти виконанні виконавцем роботи згідно умов договору (пункт 5.2.7);

- цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 16 жовтня 2017 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (пункт 9.1);

- якщо жодна зі сторін за10 (десять) календарних днів до дати закінчення строку дії цього договору не повідомить іншу сторону про його припинення, то даний договір зберігає свою силу для сторін (пролонгується) на наступний календарний рік на тих же самих умовах (пункт 9.3);

- невід`ємними частинами цього договору є специфікація на послуги (пункт 9.9).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають.

За змістом ст.ст. 11, 509, 627 Цивільного Кодексу України та ст. 179 Господарського кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений договір за своїм змістом є договором надання послуг та є належною правовою підставою для виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків, обумовлених цим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно частини 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 905 Цивільного кодексу України передбачено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до статті 173 Господарського кодексу України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно повинно бути виконано у цей строк (термін).

В обґрунтування позову позивач вказує на те, що на виконання умов договору надав відповідачу послуги щодо експлуатації будівельних машин і механізмів для виконання земляних та будівельно-монтажних робіт на загальний розмір 222387,50 гривень.

Проте в порушення своїх договірних зобов`язань, відповідачем була здійснена лише часткова оплата наданих послуг та станом на момент звернення до суду з позовом, сума заборгованості відповідача становить 66087,50 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами стосується виконання умов договору про надання послуг, а отже до предмету дослідження у даній справі входить встановлення обставин щодо фактичного надання позивачем послуг за договором, аналіз доказів, поданих на підтвердження їх надання.

Дослідивши надані суду докази на підтвердження факту надання послуг, судом встановлено наступне.

Акти надання послуг (найменування робіт, послуг послуги навантажувача) від 20.11.2017 № 10410 на суму 34500,00 гривень, від 26.11.2017 № 10658 на суму 24750,00 гривень, від 29.11.2017 № 10888 на суму 22500,00 гривень підписані обома сторонами та скріплені печатками обох сторін.

Акти надання послуг від 25.06.2018 № 5533 на суму 11300,00 гривень, від 25.06.2018 № 5534 на суму 13250,00 гривень, від 26.06.2018 № 5596 на суму 13900,00 гривень, від 26.06.2018 № 5597 на суму 8437,50 гривень, від 01.07.2018 № 5641 на суму 30000,00 гривень, від 03.07.2018 № 5651 на суму 13125,00 гривень, від 07.07.2018 № 6005 на суму 50625,00 гривень підписані та скріплені печаткою тільки зі сторони позивача.

Зазначені акти (які підписані тільки позивачем) направлені на адресу відповідача 03.06.2019 цінним листом, що підтверджується відповідним описом вкладення та накладною ПАТ «Укрпошта». Доказів на підтвердження факту їх направлення на адресу відповідача безпосередньо по завершенні надання послуг суду надано не було.

З наданої позивачем банківської виписки по рахунку позивача вбачається, що відповідач здійснив на рахунок позивача наступні платежі:

- 14.11.2017 у розмірі 35000,00 гривень з призначенням платежу «згідно рах. № 8169 від 10.11.2017 за послуги навантажувача»;

- 21.11.2017 у розмірі 20000,00 гривень з призначенням платежу «згідно рах. № 8169 від 10.11.2017 за послуги навантажувача»;

- 23.11.2017 у розмірі 30000,00 гривень з призначенням платежу «згідно рах. № 8169 від 10.11.2017 за послуги навантажувача»;

- 25.06.2018 у розмірі 11300,00 гривень з призначенням платежу «сплата за послуги катка зг. рах. № 4239 від 23.06.2018»;

- 25.06.2018 у розмірі 30000,00 гривень з призначенням платежу «сплата за послуги ескаватора зг. рах. № 4236 від 23.06.2018»;

- 22.10.2018 у розмірі 30000,00 гривень з призначенням платежу «сплата за послуги техніки зг. договору № 1011/17-2017».

Як вбачається, в актах надання послуг, рахунках та банківській виписці містяться посилання на договір № 1011/17-1017, що, за твердженням позивача, є помилкою сторін, адже укладений сторонами договір має номер 1011/17-1040.

Відповідач цього факту не заперечував, доказів існування іншого договору, крім договору від 10.11.2017 № 1011/17-1040, суду не подано, отже суд виходитиме із того, що в даному випадку в первинних документах, долучених до матеріалів справи має місце саме помилка у номері договору на підтвердження виконання умов якого такі документи складалися.

Як вже зазначалося, позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач не підписав та не повернув надіслані йому 03.06.2019 акти надання послуг від 25.06.2018 № 5533 на суму 11300,00 гривень, від 25.06.2018 № 5534 на суму 13250,00 гривень, від 26.06.2018 № 5596 на суму 13900,00 гривень, від 26.06.2018 № 5597 на суму 8437,50 гривень, від 01.07.2018 № 5641 на суму 30000,00 гривень, від 03.07.2018 № 5651 на суму 13125,00 гривень, від 07.07.2018 № 6005 на суму 50625,00 гривень, а, отже, у відповідності до п. 2.9 договору послуги за договором вважаються наданими та прийнятими відповідачем без зауважень та оскільки відповідачем не здійснено оплату за вказаними актами позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом та просить стягнути з відповідача суму заборгованості, що обліковується позивачем у розмірі 66087,50 гривень.

Отже, наразі, зазначені акти є не підписані, а відповідач заперечує факт отримання послуг, перелічених у зазначених актах.

Надаючи належну юридичну оцінку доводам позивача про те, що зазначені акти слід вважати підписаними з огляду на положення п. 2.9. договору суд приходить до наступних висновків.

Так, зміст п. 2.9 договору містить запобіжники порушення інтересів позивача від необґрунтованої відмови відповідача від підписання актів наданих послуг. Але для того, щоб вважати такі акти підписаними необхідно, щоб було дотримано умову, визначену сторонами в п. 2.9. договору щодо факту отримання цих актів відповідачем.

Належних та допустимих доказів отримання відповідачем зазначених актів суду не надано.

Та обставина, що зазначені акти було направлено на адресу відповідача поштою, але, як вбачається з відомостей з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта», були повернуті позивачу за зворотною адресою без зазначення причини, не може розцінюватися як доказ необґрунтованої відмови від підписання актів.

Суду не надано обґрунтованих пояснень з приводу того факту, що акти за 2018 рік було направлено на адресу відповідача лише в 03.06.2019 (через рік після надання послуг).

Суду не представлено доказів, що свідчили б про навмисне ухиляння відповідача від отримання кореспонденції, а позивач не продемонстрував, що одноразове направлення актів, з огляду на тривалий проміжок часу, що сплив після останньої дати, що вказана в акті, є достатніми діями, що могли б ним бути вчинені задля того, щоб переконатися у тому, що відповідач мав об`єктивну можливість такі акти отримати, їх прокоментувати та/чи підписати.

І хоча зазначені акти було направлено за офіційною адресою місцезнаходження відповідача, суд вважає, що відсутні підстави для висновків про те, що зазначені акти слід вважати підписаними з урахуванням положень п. 2.9. договору, адже такі висновки були б передчасними, а позивач не застосував усіх можливих заходів задля досягнення мети відправлення таких актів їх фактичне вручення відповідачу.

Тим не менш, з відзиву відповідача вбачається, що він обізнаний про зміст актів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги та зазначає, що перелічені в актах послуги не отримував.

З огляду на це та приймаючи до уваги, що акти наданих послуг сторонами не підписані, позивач мав би доводити факт надання послуг відповідачу з посиланням на інші документи, які визначені сторонами в п. 3.6. договору, як документи, що окрім акту можуть бути підтвердженням виконання робіт рапорт виконавця, товарно-транспортні накладні, шляхові листи, наряди тощо.

Позивач, заперечуючи проти аргументів відповідача про те, що позивачем надано не всі документи, що мають підтверджувати надання послуг з посиланням на те, що умовами договору визначено альтернативні форми фіксації факту надання послуг та відповідним документом може бути саме акт, що міститиме всю інформацію щодо наданих послуг, їх переліку, кількості відпрацьованих годин та інше.

Суд певною мірою погоджується з такою позицією позивача та коли б відповідні акти були сторонами підписані то вони могли б бути підтвердженням факту надання послуг, але за відсутності підписаного акту, суд позбавлений можливості встановити та пересвідчитися в тому, що послуги дійсно було надано в тому обсязі, про який доводить позивач.

За загальним змістом пунктів 2.2, 2.8, 3.6, 4.1.1 договору сторони погодили, що час фактичного надання послуг фіксується уповноваженими на те представниками сторін (час початку та час закінчення надання послуги) в змінному рапорті виконавця та/або талоні замовника або товарно-транспортних накладних, або інших документів підтверджуючих надання послуг (шляхових листів, нарядів тощо); виконавець зобов`язується після надання послуг протягом трьох робочих днів звітного місяця, в якому надавалися послуги, надати замовнику для підписання акт у двох примірниках та/або талони замовника або товарно-транспортні накладні, або інші підтверджуючі, надання послуг, документи (шляхових листів, нарядів тощо). Одночасно із актом та/або талоном виконавця виконавець передає замовнику оригінали рахунку-фактури, рапорти про роботу машин/будівельних механізмів, товарно-транспортні накладні (або інші документи, які узгоджені сторонами) та податкову накладну, яка виписана в момент виникнення податкових зобов`язань у відповідності з чинним законодавством України; підтвердженням виконання робіт є рапорт виконавця, належним чином складений та підписаний уповноваженою особою замовника, що здійснює контроль за проведенням робіт або акт прийому-передачі наданих послуг, товарно-транспортні накладні, інші документи, які підтверджують надання послуг (шляхових листів, нарядів тощо); виконавець за цим договором зобов`язується надавати послуги техніки у відповідності до заявок замовника.

Жодних з наведених документів позивачем до матеріалів справи не надано, та у відповіді на відзив позивач обмежився лише посиланням на те, що документом, який підтверджує факт надання послуг може бути акт. З наведених вище причин вказані твердження не приймаються судом у якості достатнього обгрунтування на підтвердження підставності позовних вимог.

Окремо звертає на себе увагу та обставина, що в п.п. 2.1, 4.1.1 договору сторони передбачили, що надання послуг відбувається виключно на умовах попередньої оплати та за заявкою відповідача, яка направляється у письмовому вигляді.В заявці зазначається місце проведення робіт, тип необхідної техніки, дату початку робіт, термін роботи, погоджена сторонами вартість послуг виконавця за цим договором та вартість доставки техніки на будівельний об`єкт замовника і її повернення, а також інші умови, які ускладнюють процес експлуатації (в разі їх наявності)

Тобто, відповідач, реалізуючи свій намір отримати послуги, що надаються позивачем, мав звернутися до позивача із відповідною письмовою заявкою, де мало б бути викладено опис робіт, тип необхідної техніки, дату початку робіт та їх об`єм та вартість послуг виконавця.

Отже, беззаперечним доказом того, що відповідні послуги відповідачем замовлялися мають бути саме такі письмові заявки, за відсутності яких, суд позбавлений можливості дійти висновку, що сторонами узгоджувалося надання позивачем послуг, про які зазначено в підписаних лише з боку позивача актах, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Також важливим аспектом цієї справи є той факт, що долученим до матеріалів справи договором сторонами не визначено ціни, вартості надаваних послуг. Договір, у цьому питанні, відсилає до додатків до договору та специфікацій (п.п. 2.1, 3.3, 9.9).

Жодних додатків та специфікацій, які обумовлені договором, в перебігу розгляду справи суду не надано, що унеможливлює перевірку судом того факту, що вартість послуг, яка визначена позивачем у актах відповідає вартості таких послуг, що мала б бути узгоджена сторонами.

З огляду на це, суд обмежений у можливості достеменно пересвідчитися в тому, що у відповідача виник обов`язок прийняти та оплатити послуги надані позивачем в тому обсязі, які визначені в долучених до матеріалів справи актах.

Крім того, позивач, заперечуючи проти доводів відповідача про те, що він не отримував рахунки на оплату надав певне підтвердження факту направлення таких рахунків відповідачу, зокрема, електронною поштою.

Також посилався на той факт, що відповідачем проведено оплату рахунків від 23.06.2018 №№ 4236, 4239, що свідчить про їх отримання.

Дійсно, як вже зазначалося відповідачем проведено оплату 25.06.2018 у розмірі 11300,00 гривень з призначенням платежу «сплата за послуги катка зг. рах. № 4239 від 23.06.2018» та 25.06.2018 у розмірі 30000,00 гривень з призначенням платежу «сплата за послуги ескаватора зг. рах. № 4236 від 23.06.2018».

Зазначеним платежам кореспондують акти наданих послуг, що підписано лише позивачем, а саме № 5533 від 25.06.2018 на суму 11300 гривень та № 5641 від 01.07.2018 у розмірі 30000 гривень.

Тобто із загального переліку неоплачених актів можна припустити, що акти № 5533 від 25.06.2018 та № 5641 від 01.07.2018 є оплачені, а тому не впливають на загальну суму заборгованості, визначену позивачем у позові та, відповідно, і проведення оплати зазначених рахунків, хоча і підтверджує, достатньою мірою, факт їх отримання, разом з тим, не дає суду можливості дійти висновку про існування у відповідача обов`язку провести оплату по іншим, складеним позивачем актам та виставленим рахункам.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач також посилається на податкові накладні, що було ним складено у розрізі відомостей, що містяться в актах про надані послуги, що за його твердженням також є підтвердженням факту надання послуг.

Разом з тим, Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» встановлено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України»).

Відповідно до ст. 1 Податкового кодексу України, Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 201 Податкового кодексу України встановлено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна електронний документ, який складається платником податку на додану вартість відповідно до вимоги Податкового кодексу України в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Оформлення податкової накладної не є первинним документом, що складається на підтвердження господарської операції, у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», а є лише виконаним виконавцем обов`язком щодо оформлення податкового обліку господарської діяльності за правилами Податкового кодексу України та є похідним документом від облікованої господарської операції.

Відтак, податкова накладна є звітним і одночасно розрахунковим документом у розумінні податкового обліку підприємства та відображає у ньому господарську операцію, проте, не засвідчує факт надання послуг, оскільки складається в односторонньому порядку та не передбачає наявності підпису замовника, отже, не може підтверджувати факт здійснення сторонами господарської операції з надання послуг.

Отже, наявні в матеріалах справи докази у сукупності не дають суду підстав дійти обґрунтованих висновків про доведеність надання послуг за договором лише на підставі актів приймання-передачі наданих послуг та часткових оплат відповідачем.

Сам лише факт складання та підписання виконавцем таких актів в односторонньому порядку не є безумовним свідченням реальності надання послуг за договором, оскільки крім актів договором також передбачено оформлення інших документів щодо надання послуг, зокрема тих, що мали б складатися самим відповідачем та направлятися позивачу, що могло б дозволити суду пересвідчитися в підставності заявлених позивачем вимог.

Відповідно до приписів статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши в сукупності надані позивачем докази, суд, з урахуванням вищевикладеного, дійшов до висновку, що вони не можуть бути прийняті як належні, оскільки не є беззаперечними у взаємному зв`язку та не дають суду змогу повно, чітко, об`єктивно та достовірно встановити ті обставини, на підтвердження яких вони надані.

Отже, позивачем належними та допустимими доказами не доведено фактичного надання послуг в розмірі 66087,50 гривень та, відповідно, не доведено і факту виникнення у відповідача зобов`язання щодо оплати наданих позивачем послуг за актами надання послуг від 25.06.2018 № 5533, від 25.06.2018 № 5534, від 26.06.2018 № 5596, від 26.06.2018 № 5597, від 01.07.2018 № 5641, від 03.07.2018 № 5651, від 07.07.2018 № 6005, що зумовлює висновки суду про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 11678,48 гривень пені, 6608,75 гривень штрафу, 6185,79 гривень інфляційних втрат та 1314,51 гривень 3% річних, то оскільки ці вимоги є похідними від вимог про стягнення суми основного боргу, в задоволенні яких судом відмовлено, у задоволенні зазначених вимог суд також відмовляє.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати, суд відносить на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 73-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Будівельників України» відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у відповідності до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 13.09.2019.

Суддя Р.М. Колесник