ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2019 р. Справа№ 910/2544/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Калатай Н.Ф.

при секретарі Гуцал О.В.

за участю представників

від позивача: не з`явились

від відповідача: Липовенко Г.В. - дов. № 21 від 21.02.2019р.

розглянувши у відкритому судовому

засіданні апеляційну

скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія»

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2019р.

у справі № 910/2544/19 (суддя - О. В. Мандриченко)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія»

до Приватного акціонерного товариства «Енергополь-

Україна»

про визнання недійсним договору оренди

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна» про визнання недійсним договору оренди машиномісць у паркінгу від 01.04.2016 № 16/05-19/10.

Позовні вимоги мотивовані тим, що договір було вчинено позивачем під впливом обману відповідача, що відповідно до ст. 230 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його недійсним за рішенням суду. Обман позивач вбачає у тому, що відповідачеві не належало право власності на машиномісця, які він передав орендареві за оспорюваним правочином, а тому відповідач не мав правомочностей на передачу майна у найм, оскільки право власності на машиномісця не було зареєстроване за орендодавцем в установленому законодавством порядку. На підтвердження своїх посилань позивач надав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 05.02.2019р. Також в якості мотивації своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що сторонами не оформлювалися акти здачі-приймання машиномісць при укладенні договору та при поверненні об`єкта оренди, що не відповідає п. 2.9 договору оренди та ст. 795 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.05.2019р. у справі № 910/2544/19 у позові відмовлено повністю.

Не погодившись із рішенням першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2019р. по справі № 910/2544/19 скасувати. Також, Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" просить поновити строк на апеляційне оскарження та відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги до розгляду скарги по суті.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2019р. справу № 910/2544/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. - головуюча суддя; судді - Пашкіна С.А., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2019 р. задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2019 року у справі №910/2544/19 та поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2019р. у справі № 910/2544/19, розгляд справи призначено на 04.09.2019р. Задоволено частково клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2019 р. у справі № 910/2544/19 та відстрочено Товариству з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" сплату судового збору до дня судового засідання, а саме до 04.09.2019р.

02.09.2019р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків по справі № 910/2544/19, а саме платіжне доручення про сплату судового збору.

03.09.2019р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшли пояснення.

Розпорядження № 09.1-08/3413/19 Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2019р. у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/2544/19.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2019р апеляційну скаргу у справі № 910/2544/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді Калатай Н.Ф., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2019р. справу № 910/2544/19 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

У засіданні суду 04.09.2019р. учасники апеляційного провадження надали пояснення по справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2019р. у справі № 910/2544/19 оголошено перерву до 10.09.2019р.

06.09.2019р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання долучення документів по справі.

10.09.2019р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло клопотання в якому просить суд розгляд справи відкласти у зв`язку з участю представника ТОВ «Київська комунальна компанія» адвоката Глазового О.П. в слідчих діях в межах кримінального провадження, доказів не надано.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив відмовити в її задоволенні.

Розглянувши клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов`язок суду відкласти апеляційний розгляд справи. За висновками суду неявка представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

01.10.2012р. Приватне акціонерне товариство "Енергополь-Україна" (балансоутримувач) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" (управитель) уклали договір № 12/003 про надання послуг з управління (надалі - договір управління), за умовами якого управитель зобов`язався надавати балансоутримувачу послуги на об`єкті (група будинків і споруд, які становлять цілісний житловий комплекс, разом з прилеглими до них прибудинковими територіями за адресою: м. Київ, вул. Ю. Кондратюка, 1-7), який перебуває на балансі балансоутримувача, а балансоутримувач доручає управителю відрахувати належну йому плату від загальної суми оплати за житлово-комунальні послуги, яка надійшла від мешканців об`єкту, а також відшкодувати здійснені ним необхідні витрати, пов`язані з управлянням об`єктом у разі, коли управитель отримав згоду балансоутримувача на такі витрати.

Домовленість про строк дії договору управління сторони оформили у ст. 12, де вказано, що датою його укладання є дата початку отримання балансоутримувачем від управителя послуг і договір укладається строком на п`ять років та вважається продовженим на той самий термін, якщо за місяць до закінчення його строку жодною зі сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду.

В якості додатків та доповнень до договору управління сторони склали та документально оформили складові тарифу на послуги з утримання будинків, спору та прибудинкових територій, перелік функцій з управління багатоквартирним житловим будинком по вул . Кондратюка, 7 , які Приватне акціонерне товариство "Енергополь-Україна" доручає виконувати Товариству з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія", вартість тарифів та перелік послуг, які надаються компанією з управління.

Матеріалами справи підтверджується, що до договору управління упродовж його дії неодноразово вносилися зміни і доповнення у серпні 2013 року, червні, листопаді 2014 року, червні 2015 року, травні 2016 року, серпні 2017 року, листопаді 2017 року, грудні 2017 року.

На виконання умов договору управління та реалізації компетенції управителя 01.04.2016р. сторони уклади договір оренди машиномісць в паркінгу № 16/05-19/10 (надалі - договір оренди), за яким орендодавець (відповідач) передає орендареві, тобто позивачу в платне строкове користування машиномісця в підземному паркінгу, а орендар зобов`язується сплачувати орендну плату на умовах і в порядку, встановлених цим договором.

Об`єктом оренди за вказаним договором сторони визначили машиномісця в другому пусковому комплексі (паркінг № 1) житлово-офісного комплексу з об`єктами соціально-побутового, торговельного призначення та підземним паркінгом по вул. Кондратюка, в Оболонському районі міста Києва (І черга будівництва), разом з прилеглими територіями і спорудами, що здаються в оренду за адресою: м. Київ, вул. Ю. Кондратюка, визначені в актах прийому-передачі машиномісць в оренду (додаток № 1).

Відповідно до п. 1.3 договору строк оренди становить з 01.04.2016 до 31.03.2017.

Машиномісця надаються для зберігання автотранспортних засобів (п. 1.4 договору).

Відповідно до п. 1.5 договору, орендодавець надає орендарю право передавати машиномісця в суборенду третім особам на строк, до моменту продажу конкретного машиномісця покупцю, але не довше терміну дії договору.

Згідно з п. 5.1 договору оренди він вступає в дію з моменту його підписання сторонами та діє до закінчення строку оренди. Якщо протягом 30-ти календарних днів до дня закінчення строку дії договору жодна зі сторін не заявить про його розірвання, договір вважається продовженим га наступний календарний рік на тих же умовах.

У розділі про права та обов`язки сторін сторони визначили, серед іншого, таке:

- орендодавець зобов`язується протягом 2-х робочих днів після підписання договору передати в користування орендарю визначені машиномісця. Передача машиномісць в оренду оформлюється шляхом підписання сторонами акту приймання-передачі машиномісць в оренду (п. 2.1);

- орендодавець зобов`язується протягом 2-х робочих днів після підписання ним з покупцем договору купівлі-продажу конкретного машиноміця письмово повідомити орендаря про необхідність звільнення такого машиномісця з суборенди для його передачі орендодвцем покупцю (п. 2.3);

- орендар зобовязується здійснювати повну та своєчасну оплату орендних платежів (п. 2.4);

- орендар має право передавати машиномісця в суборенду третім особам, при цьому, він зобовязується в договорах суборенди машиномісць встановити обов`язок суборендаря, що в разі продажу орендодавцем машиноміця, яке перебуває в суборенді - суборендар протягом 2-х діб звільняє таке паркомісце (п. 2.6);

- звільнення об`єкта оренди орендарем підтверджується актом повернення машиномісць з оренди, який підписується сторонами. Об`єкт оренди вважається переданим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту повернення машиномісць з оренди (п. 2.8).

01.03.2017р. сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору оренди, якою змінили щомісячну вартість послуг з оренди та строк оренди, який становить з 01.04.2016 до 31.03.2018.

01.01.2018р. додатковою угодою № 2 ще раз було змінено щомісячну вартість послуг оренди.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що позивач не погоджується з правомірністю договору оренди від 01.04.2016р, оскільки Приватне акціонерне товариство "Енергополь-Україна" повідомило Товариству з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" недостовірні відомості про предмет договору, тобто договорів було вчинено під впливом обману.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст. 203 Цивільного кодексу України, згідно з якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спір про визнання договору (угоди, правочину) недійсним, суду необхідно встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог ст.ст. 74, 76 Господарського процесуального кодексу України.

Підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним позивач визначив введення відповідачем його в оману та непідписання сторонами актів приймання-передачі майна.

Відповідно до ст. 229 Цивільного кодексу України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст. 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Договір, за яким між сторонами виник спір, є договором оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

За приписами ст. 760 Цивільного кодексу України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

У ст. 761 Цивільного кодексу України прямо передбачено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Відповідач є замовником будівництва та, відповідно, законним власником декількох побудованих будинків по вул . Кондратюка у місті Києві, зокрема, і будинку, машиномісця в якому були об`єктом договору оренди сторін.

Позивач не заперечив тверджень відповідача про те, що Приватне акціонерне товариство "Енергополь-Україна" є замовником будівництва таких об`єктів нерухомості.

Приватне акціонерне товариство "Енергополь-Україна" дійсно є замовником будівництва і, відповідно, має майнові права на зведені на його замовлення об`єкти, адже такі обставини вбачаються з позовної заяви та приєднаних до неї документів. Так, правова позиція позивача виходить з того, що оспорюваний правочин було укладена рамках реалізації договору про надання послуг з управління об`єктом, балансутримувачем якого є позивач і, в силу приписів ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Крім того, позивач жодним чином не заперечив та не спростував обставин того, що відповідач є замовником будівництва об`єктів нерухомості, яких стосувалися як договір управління, так і договір оренди. У витягу з державних реєстрів, які подав позивач, наявні відомості про набуття певними громадянами права власності та майнових прав на об`єкти права власності за вищевказаними адресами від Приватного акціонерного товариства "Енергополь-Україна", тобто, відповідач мав правомочності на розпорядження машиномісцями, які передав в оренду позивачеві.

Укладаючи оспорюваний договір з відповідачем, позивач знав та усвідомлював, що відповідач діє як замовник будівництва і балансоутримувач нерухомого майна і це майно може стати предметом договору купівлі-продажу з третіми особами у разі реалізації машиномісць мешканцям будинків по вул . Кондратюка у м. Києві чи іншим особам, а відповідач жодним чином не приховував такі обставини і, навпаки, включив їх до договорів управління та оренди.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Щодо посилань позивача на те, що в порушення п. 2.1, п. 2.9 договору сторони не підписали акт приймання-передачі та акт повернення машиномісць слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 795 Цивільного кодексу України, передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Умови про необхідність складання акту про передачу і повернення майна сторони погодили у п. 2.1 та п. 2.8 оспорюваного договору. Проте, строк оренди сторони погодили відраховувати не з моменту передачі майна за актом, а окремим пунктом договору - п. 1.3, де було чітко визначено цей строк, продовжений у подальшому за додатковою угодою від 01.01.2018 № 2.

Підтвердження того, що майно (машиномісця) в оренду відповідач передав позивачеві за відповідним актом суду подано не було.

До матеріалів справи відповідачем було приєднано акт повернення машиномісць з оренди від 31.01.2019р. у кількості 196 штук, підписаний та скріплений печатками сторін, оформлений за договором оренди мащиномісць у паркінгу № 15/2002 від 15.05.2015р., який не стосується оспорюваного правочину, а тому не приймається в якості доказу у цій справі.

Також, до матеріалів справи відповідач подав повідомлення від 03.01.2019р. № 01 про дострокове розірвання договору № 16/05-19/10. В указаному повідомлені відповідач повідомив позивача про дострокове розірвання договору в односторонньому порядку відповідно до п. 5.5 у зв`язку з простроченням позивача зі сплати орендних платежів понад 90 днів.

У п. 5.5 договору оренди сторони погодили, що орендодавець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір у випадку, якщо орендар порушив строки сплати орендних платежів більше, ніж на 90 календарних днів. Про дострокове розірвання договору орендодавець повідомляє орендаря шляхом відправлення письмового повідомлення на адресу, зазначену у договорі.

Позивач не заперечив тверджень відповідача про дострокове розірвання договору в односторонньому порядку, так само як і фактичне виконання договору, а тому відсутність підписаного акту передачі майна в оренду та повернення з оренди видається фактом недотримання сторонами договірної процедури в частині належного документального оформлення всіх договірних процедур.

Статтею 627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, де вказується, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Правова позиція позивача та пояснення його представника свідчить про те, що підписання оспорюваного правочину відбувалося добровільно, за взаємною згодою сторін, тобто відповідно до положень договору оренди і законодавства.

Відомостей і фактів, які б дозволяли вести мову про те, що укладення цього договору з наступними змінами до нього призвели до заподіяння позивачеві збитків Товариство з обмеженою відповідальністю "Київська комунальна компанія" суд не надано.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи відповідача.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2019р. у справі № 910/2544/19 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.05.2019р. у справі № 910/2544/19 - без змін.

2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія».

3. Матеріали справи № 910/2544/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 12.09.2019р.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

Н.Ф. Калатай