РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.08.2019Справа № 910/4720/19

Суддя Господарського суду міста Києва ДЖАРТИ В. В., розглянувши справу в порядку спрощеного провадження

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайбілд" (03126, місто Київ, Святошинський район, вулиця Качалова, будинок 5-В; ідентифікаційний код 40475346)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Луол" (01001, місто Київ, Шевченківський район, вулиця Прорізна, будинок 12А; ідентифікаційний код 32109850)

про стягнення 140 854,11 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Скайбілд" (далі - позивач, Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Луол" (далі - відповідач) про стягнення 140 854,11 грн, з яких: 88 821,92 грн - пеня, 42 950,00 грн - інфляційні втрати, 9 082,19 грн - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на несвоєчасне виконання відповідача зобов`язань з оплати послуг за договором субпідряду №30-06/СП від 19.06.2015 на підставі договору відступлення права вимоги №БА-СБ-ГЛ від 29.11.2017, у зв`язку з чим позивачем нараховано та заявлено до стягнення штрафні санкції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати справу в порядку спрощеного провадження повідомлення (виклику) представників учасників справи.

02.05.2019 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від ТОВ «Гранд ЛУОЛ» надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог та просив застосувати наслідки пропуску позовної давності до вимоги про стягнення пені.

Товариством 07.05.2019 подано до суду відповідь на відзив.

20.05.2019 відповідачем були подані заперечення на відповідь на відзив.

У свою чергу, 29.05.2019 Товариством була подана до суду відповідь на заперечення.

За приписами частини 4 та 5 статті 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

19.06.2015 р. між ТОВ "МЖК-1" (генпідрядник) та ТОВ "Борен-А" (підрядник) був укладений договір субпідряду № 30-06/СП (далі - договір субпідряду). Відповідно до цього договору підрядник зобов`язується відповідно до проектно-кошторисної документації, у визначені договором строки, виконати у повному обсязі роботи, які мають бути готові до передачі об`єкту в експлуатацію. Генпідрядник зобов`язується надати фронт робіт, прийняти виконані роботи та здійснити їх оплату на умовах, визначених договором (п. 1.1).

Склад та обсяги робіт, що доручаються до виконання підряднику, визначені проектною документацією в межах положень договору та додатків до нього (п. 1.2 договору субпідряду).

Загальні строки виконання робіт за договором визначаються графіком виконання робіт, який узгоджується сторонами після передачі проектної документації та будівельного майданчику, але не пізніше 01.07.2015 р. Датою закінчення робіт є дата передання виконаних робіт замовнику за актом приймання-передачі (п. 2.1 договору субпідряду).

Договірна ціна за кошторисом становить 13 312 672,00 грн. Розрахунки проводяться шляхом оплати генпідрядником виконаних робіт на підставі документів обліку в капітальному будівництві (форма КБ-2В, КБ-3). Вартість виконаних робіт, що підлягають оплаті визначається в межах вартості робіт, передбачених договірною ціною, із урахуванням вартості виконаних робіт (п.п. 3.1, 7.1 договору субпідряду).

Приймання виконаних робіт здійснюється щомісячно або по факту виконання етапу робіт. Роботи приймаються за актом виконаних робіт (форма КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт (довідка КБ-3), які генпідрядник протягом 5 робочих днів з дати одержання при відсутності заперечень підписує та передає підряднику (п. 6.1 договору субпідряду).

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2015, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх договірних зобов`язань (п. 12.11).

У подальшому сторони неодноразово змінювали ціну позову, яка остаточно була погоджена у сумі 19 446 820, 22 грн (додаткова угода № 8 від 22.04.2016 р.).

У період з червня 2015 року по липень 2016 року ТОВ "Борен-А" виконало роботи за договором субпідряду № 30-06/СП від 19.06.2015 на загальну суму 12 153 133,48 грн., що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт, довідками про вартість виконаних будівельних робіт за вказаний період, підписані між ТОВ "Борен-А" та ТОВ "МЖК-1" без зауважень.

Однак, ТОВ "МЖК-1" вартість виконаних робіт сплатило частково, у сумі 10 249 586,56 грн внаслідок чого у ТОВ "МЖК-1" утворилась заборгованість за договором субпідряду № 30-06/СП від 19.06.2015 у сумі 1 903 546,92 грн.

У подальшому, 01.11.2016, між ТОВ "Борен-А" (кредитор), ТОВ "МЖК-1" (первісний боржник) та ТОВ "Гранд Луол" (новий боржник) був укладений договір про переведення боргу (далі - договір переведення боргу). Відповідно до цього договору первісний боржник переводить свій борг у сумі 1 579 689,51 грн (обов`язок у здійсненні розрахунку за виконані роботи за договором субпідряду № 30-06/СП від 19.06.2015) на нового боржника, а новий боржник замінює первісного боржника та приймає усі обов`язки у зобов`язанні, що виникло із договору субпідряду (п.п. 1.2, 1.3).

Пунктами 1.4, 1.5 договору переведення боргу визначено, що з підписанням цього договору кредитор підтверджує згоду на заміну зобов`язальної сторони - первісного боржника на нового боржника. Новий боржник підписуючи цей договір підтверджує, що йому була передана вся необхідна інформація (документація), пов`язана із договором субпідряду.

Моментом переходу права вимоги від первісного боржника до нового боржника за договором субпідряду, а також моментом заміни первісного боржника - новим боржником є момент набуття юридичної сили цього договору відповідно до п. 4.1 цього договору. Момент виконання обов`язків новим боржником за цим договором визначається фактом отримання кредитором на свій поточний рахунок коштів у сумі, визначеною п. 1.3 договору. З виконанням новим боржником обов`язку зі сплати коштів кредитору, на відповідну суму зменшується борг нового боржника перед первісним боржником за договором субпідряду (п.п. 2.3, 2.4, 2.5 договору переведення боргу).

Договір переведення боргу набирає чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками та дійсний до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п.п. 4.1, 4.2).

З огляду на укладений між сторонами договір переведення боргу від 01.11.2016, новим боржником за договором субпідряду № 30-06/СП від 19.06.2015 стало ТОВ "Гранд Луол" - у межах визначеної договором переведення боргу суми - 1 579 689,51 грн.

На виконання умов зазначеного договору переведення боргу ТОВ "Гранд Луол", як новий боржник, здійснив часткову сплату ТОВ "Борен-А" заборгованості за договором субпідряду - у сумі 579 689,51 грн.

Таким чином, у ТОВ "Гранд Луол" залишилась заборгованість перед ТОВ "Борен-А" у межах переведеного на нього боргу за договором субпідряду, у сумі 1 000 000,00 грн.

У подальшому, 29.11.2017 між ТОВ "Борен-А" (первісний кредитор) ТОВ "Гранд Луол" (боржник) та ТОВ "Скайбілд" (новий кредитор) був укладений договір відступлення права вимоги № БА-СБ-ГЛ2911/17-1 (далі - договір відступлення права вимоги). Відповідно до цього договору первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги грошових коштів, що належить первісному кредитору, і стає кредитором в зобов`язанні між первісним кредитором та боржником за договором переведення боргу та договором субпідряду (основне зобов`язання) у сумі 1 000 000,00 грн. (п.п. 1.1, 1.2, 2.1).

Підписанням цього договору сторони підтверджують, що первісний кредитор передав новому кредитору всі документи, які засідчують права, що передаються, а також інформацію, яка є важливою для їх здійснення за основним зобов`язанням (п. 3.3 договору відступлення права вимоги).

Також сторони підтверджують, що боржник сповіщений про відступлення права вимоги за цим договором та наявність у нього зобов`язань згідно з основним зобов`язанням у сумі 1 000 000,00 грн. перед новим кредитором (п. 3.4 договору відступлення права вимоги).

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 6.1).

До позивача, як нового кредитора, перейшло право вимагати від боржника - ТОВ "Гранд Луол" належного виконання зобов`язань за договором субпідряду № 30-06/СП від 19.06.2015 р. щодо сплати вартості робіт у межах відступленої суми - 100 000 000,00 грн.

ТОВ "Гранд Луол" частково сплатило ТОВ "Скайбілд" заборгованість за договором субпідряду, а саме - у сумі 500 000,00 грн 13.12.2017, а заборгованість ТОВ "Гранд Луол" становить 500 000,00 грн.

Оскільки ТОВ "Гранд Луол" не виконав належним чином зобов`язання за договором Товариство звернулось із позовом до суду.

Рішенням Господарського суду міста Київської області від 08.11.2018 у справі № 910/9300/18 позов Товариства задоволено та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Луол" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайбілд" заборгованість у сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 7 500 (сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

Згідно приписів частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом..

Отже судове рішення, прийняте в справі № 910/9300/18, має преюдиційне значення для вирішення даного спору, а встановлені ними факти не потребують повторного доведення.

Із матеріалів даної справи вбачається, що на виконання рішення Господарського суду міста Києва №910/9300/18 від 08.11.2018 відповідачем 08.01.2019 було сплачено 506 701,63 грн згідно платіжного доручення № 41 від 08.01.2019. Вказані обставини сторонами під час розгляду даної справи не заперечувались.

Оскільки відповідач заборгованість сплатив із порушенням строків встановлених договором відступлення права вимоги, позивач просив стягнути з відповідача пені 88 821,92 грн, розрахованої за період з 01.06.2018-01.12.2018, 9 082,19 грн трьох процентів річних, 42 950,00 грн інфляційних втрат, розрахованих за період з 01.06.2018-07.01.2019.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

За приписами статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція міститься в пункті 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань".

Отже чинне законодавство не пов`язує наявність судових рішень про стягнення заборгованості з припиненням грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України в справі №6-1206цс15 та постанові Верховного Суду від 18.01.2018 в справі №309/4208/13-ц.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з частиною 3 вказаної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції. Аналогічна правова позиція викладена в пункті 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань".

З огляду на вказане, суд вважає безпідставними твердження відповідача про наявність підстав застосування строків позовної давності до вимоги про стягнення пені.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Беручи до уваги викладені вище норми чинного законодавства, суд здійснив перерахунок заявленої штрафної санкції та дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь Товариства 88 821,92 грн пені.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що заявлені позивачем до стягнення суми трьох процентів річних та інфляційних підлягають перерахунку з урахуванням вказаного вище періоду прострочення та встановлених сум (баз) для нарахування компенсаційних платежів. Так, здійснивши арифметичний перерахунок, суд вважає за можливе покласти на відповідача обов`язок сплати на користь Товариства 42 950,00 грн інфляційних втрат та 9 082,19 грн трьох процентів річних.

Приписами статей 76-77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову Товариства в повному обсязі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення відповідача не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до приписів статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

При цьому суд відзначає, що згідно приписів статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. З огляду на вказане 93,60 грн вартості послуг поштового зв`язку підлягають стягненню з відповідача, у той час як заявлений розмір 500,00 грн не підтверджений належними доказами.

Керуючись статями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайбілд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Луол" про стягнення 140 854,11 грн - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Луол" (01001, місто Київ, Шевченківський район, вулиця Прорізна, будинок 12А; ідентифікаційний код 32109850) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайбілд" (03126, місто Київ, Святошинський район, вулиця Качалова, будинок 5-В; ідентифікаційний код 40475346) пеню в розмірі 88 821,92 грн (вісімдесят вісім тисяч вісімсот двадцять одну гривню 92 копійки), інфляційні втрати в розмірі 42 950,00 грн (сорок дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят гривень 00 копійок), три проценти річних - 9 082,19 грн (дев`ять тисяч вісімдесят дві гривні 19 копійок), судовий збір в розмірі 2 112,80 грн (дві тисячі сто дванадцять гривень 80 копійок) та 93,60 грн (дев`яносто три гривні 60 копійок) вартості послуг поштового зв`язку.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ В.В.ДЖАРТИ