ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

05.09.2019 Справа № 917/913/18

Суддя господарського суду Полтавської області Безрук Т.М., розглянувши у відкритому засіданні

заяву (вхід. № 7686 від 23.07.2019р.) Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир"

про відстрочку виконання рішення суду від 18.04.2019р. у справі № 917/913/18, порушеної

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Шишацьке"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Гадячсир-Україна"

про стягнення грошових коштів

та за зустрічною позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шишацьке"

про визнання договору виконаним

За участю представників

від стягувача: Кулик В. В., від боржника (заявника): Борсук В. В.

від третьої особи: не з`явився

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" звернулося до Господарського суду Полтавської області з заявою про відстрочку виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 18.04.2019р. на 12 місяців.

Стягувач у відзиві (вхід.7889 від 29.07.2019р.) заперечує проти відстрочки виконання рішення.

В судовому засіданні 05.09.2019р. судом було оголошено вступну та резолютивну частини ухвали згідно з ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника боржника, дослідивши всі наявні у справі докази та письмові пояснення, суд встановив наступне.

Господарським судом Полтавської області у справі № 917/913/18 прийнято рішення від 18.04.2019р. про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Шишацьке" 6034930,65 грн. основного боргу, 90523,96 грн. відшкодування витрат з оплати судового збору (т.2 а.с.217-222).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.07.2019 апеляційну скаргу ТОВ "Гадячсир" на вказане рішення було повернуто скаржнику без розгляду (т.2 а.с.247-248).

Отже, на даний час рішення набрало законної сили.

На виконання вказаного рішення господарським судом Полтавської області видано відповідні накази від 24.07.2019 р. (т.2, а.с. 251, 252).

На даний час рішення суду боржником не виконано.

Боржник звернувся до суду з заявою про відстрочку виконання рішення суду на 12 місяців (т.3 а.с.3-11), посилаючись на те, що:

- сума за рішенням суду є надто великою для заявника, а її сплата протягом короткого строку найближчим часом об`єктивно неможлива в силу недостатності грошових резервів товариства;

- протягом останніх 10 років ТОВ "Гадячсир" здійснювало торгівлю в Російській Федерації (72% експорту в 2012р.,57% експорту в 2013р.), однак, починаючи з 2014року, Російська Федерація повністю закрила свій ринок (введено продуктове ембарго) для продукції українського виробництва та ввела всілякі обмеження та заборони на транзит української молочної продукції митною територією;

- заявник постійно шукає нові ринки збуту товарів, однак організація та пошук є процесом вкрай довготривалим та проблематичним, потребує вливання значних фінансових коштів та ресурсів;

- перебуває у дуже скрутному економічному становищі, що підтверджується Звітами про сукупний дохід, Звітом про фінансовий стан (баланс) ТОВ Гадячсир та Звітом з праці; має величезну заборгованість перед банками та з податкових зобов`язань;

- господарська діяльність Товариства майже зупинена;

- аудиторською компанією в своєму висновку від 25.05.2018р. зазначено, що станом на 31.03.2018р. баланс ТОВ Гадячсир є неліквідним;

- Товариство не може своєчасно погасити короткострокову заборгованість за рахунок власних коштів і знаходиться в залежності від позикового капіталу, не забезпечене власними оборотними коштами є неплатоспроможним та не має можливості одномоментно задовольнити вимоги кредиторів;

- з метою отримання доходу товариство уклало ряд контрактів: контракт №1501 від 15.01.2018р. укладений між ТОВ Гадячсир та Товариществом з ограниченной ответственностью KAZ IMPORT (республіка Казахстан), договір поставки №16 від 16.01.2018р., укладений між ТОВ Гадячсир та ПП Транзитекспо з графіком поставок на суму 972669909,00грн.;

- боржник є бюджетоутворюючим підприємством м. Гадяч;

- заплановані до отримання впродовж 12 місяців кошти використовуються для збереження господарської діяльності, сплати податків, заробітної плати та погашення поточної заборгованості;

- наведені підстави є винятковими, особливими та непереборними, ускладнюють виконання рішення суду. Відстрочка виконання рішення суду це не спосіб уникнути відповідальності, а створення умов для виконання цього рішення.

Стягувач у відзиві (вхід. № 7889 від 29.07.2019р.) заперечує проти відстрочки виконання рішення суду, посилаючись на те, що:

- з 2014 року боржник був обізнаний про ускладнення економічної ситуації та втрату ринку збуту Російської Федерації, проте уклав спірний договір з позивачем;

- наведені обставини є наслідком господарської діяльності боржника, а не виникли через непереборні обставини;

- незадовільний фінансовий стан підприємства не є безумовною підставою для розстрочки виконання рішення суду;

- припущення боржника про можливість виконати судове рішення через 12 місяців на підтверджено належними доказами; доказів виконання договорів, укладених з Товариществом з ограниченной ответственностью KAZ IMPORT (республіка Казахстан) та ПП Транзитекспо боржник не надав;

- підтверджена рішенням у цій справі заборгованість виникла ще у червні 2018 року; невиконання рішення суду негативно відображується на господарській діяльності позивача, тому надання відстрочки виконання цього рішення призведе до недотримання балансу інтересів сторін.

При розгляді заяви суд зазначає наступне.

За ст. 331 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003р. №14 "Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" встановлено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно статті 351 Цивільного процесуального кодексу України і статті 121 Господарського процесуального кодексу України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Отже, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Таким чином, відстрочка або розстрочка виконання рішення суду чи зміна способу його виконання можлива лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характерну обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Визначальним фактором є винятковість цих випадків та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення. Крім того, повинні враховуватися інтереси обох сторін.

В ст. 18 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 червня 2013року в справі №5-рп/2013 за конституційним зверненням акціонерної компанії "Харківобленерго" щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судових захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012року № 18-рп/2012)4 невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012року № 11-рп/2012).

У рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року в справі № 5-рп/2013 зазначено, що аналіз положень ст. 121 ГПК України дає підстави вважати, що ухвала господарського суду про розстрочку виконання рішення спрямована на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом (документом) реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.

Судом враховано, що пункт 1 статті 6 §1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР), гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд". Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005р. у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п.1 ст. 6 Конвенції. На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.

Боржник з 2014 року був обізнаний про ускладнення економічної ситуації та втрату ринку збуту Російської Федерації. Після настання вказаних обставин боржник продовжував отримувати товар від позивача; предметом спору у даній справі було стягнення заборгованості за товаром, поставленим в грудні 2017 травні 2018 року. Отже, не має характеру виняткових випадків факт наявності труднощів зі збутом продукції. Втрата основних ринків збуту не має впливати на зобов`язання останнього перед стягувачем та не є безумовною підставою для розстрочки виконання рішення.

Наведені заявником обставини передусім є наслідком господарської діяльності відповідача, його власного комерційного розрахунку та ризику, тобто не виникли в силу якихось об`єктивних, незалежних від боржника обставин.

Посилання боржника на скрутне фінансове становище також не може прийматись до уваги, оскільки за змістом ст. 331 ГПК України тяжкий фінансовий стан відповідача не є підставою для відстрочки виконання рішення суду, оскільки не є винятковою і не прогнозованою обставиною в умовах ринкової економіки, є одним із можливих ризиків підприємницької діяльності та в умовах фінансової кризи в країні носить загальний характер. Відсутність станом на даний час грошових коштів, достатніх для виконання рішення господарського суду, тяжке фінансове становище не є тими виключними обставинами, які можуть бути підставою для задоволення заяви про розстрочку виконання рішення у даній справі.

Боржник є самостійним господарюючим суб`єктом, який вільний у виборі контрагентів, самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, тому грошові зобов`язання виникли внаслідок його власної господарської діяльності.

Отже, у розумінні ст. 42 Господарського кодексу України здійснення підприємницької діяльності на власний ризик означає покладання на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності. Оскільки як позивач так і відповідач є комерційними підприємствами, тому несуть однакову економічну відповідальність за свої дії та однакові ризики. Таким чином, незадовільний фінансовий стан не є безумовною підставою для розстрочки або відстрочки виконання рішення.

Припущення Боржника про можливість виконати судове рішення через 12 місяців не підтверджено належними та допустимими доказами.

Боржником не подано доказів того, що фінансування останнього покращиться та буде здійснюватися без затримки, а результати господарської діяльності будуть позитивними, та що відстрочення наявної у нього заборгованості забезпечить виконання рішення суду і у майбутньому надасть можливість заявнику акумулювати необхідну грошову суму на виконання рішення.

Натомість, згідно звітів про фінансовий стан та звітів про фінансові результати за 2015р., 2016р., 2017р, 2018р. та податкових декларацій з податку на прибуток підприємства за 2015р., 2016р., 2017р., 2018р. підприємство має постійні збитки за результатом свої діяльності (т.3 а.с.14-41).

Заявником надані договори: контракт №1501 від 15.01.2018р., укладений між ТОВ Гадячсир та Товариществом з ограниченной ответственностью KAZ IMPORT (республіка Казахстан), договір поставки №16 від 16.01.2018р., укладений між ТОВ Гадячсир та ПП Транзитекспо (т.3 а.с.45-55), проте доказів їх фактичного виконання суду не надано.

Також не надано доказів фактичного виконання договору № б/н про надання безвідсоткової допомоги від 05.01.2018р. (т.3, а.с.56-57).

Відповідно до Економічного аналізу основних аналітичних показників ліквідності (платоспроможності) та фінансовій стійкості ТОВ Гадячсир, зробленого 25.05.2018) всі показники фінансового стану Товариства станом на 31.03.2018 мають незадовільне значення, тобто менше нормативного значення, а саме: незадовільна структура балансу з точки зору платоспроможності Товариства (всі коефіцієнти ліквідності (платоспроможності) та фінансової стійкості нижче нормативного значення; велика залежність Товариства від залученого капіталу (частка власного капіталу має від`ємне значення). Баланс ТОВ Гадячсир станом на 31.03.2018р. можна вважати неліквідним тому, що сума короткострокових зобов`язань перевищу суму оборотних активів, Товариство не має чистого оборотного капіталу, про що свідчить від`ємне значення коефіцієнтів фінансової стійкості, які б могли забезпечити погашення поточних зобов`язань та розширення діяльності. За результатами проведеного аналізу показників фінансового стану Товариства можна зробити висновок, що ТОВ Гадячсир не має власних коштів, якими могло б розпоряджатися вільно. Товариство повністю втратило платоспроможність та розширення своєї діяльності. ТОВ Гадячсир знаходиться в залежності від позикового капіталу і не має достатньо ресурсів, які можна використати на погашення поточних зобов`язань, короткострокової заборгованості та розширення своєї діяльності. Товариство не забезпечене власними оборотними коштами. Для фінансування поточної діяльності власного капіталу недостатньо. Структура оборотних засобів є незадовільною у зв`язку з відсутністю ліквідних активів (т.3, а.с.62-76).

Отже, твердження боржника про можливість виконання рішення суду спростовується доданим до заяви вказаним Економічним аналізом.

Товариство посилається на велику дебіторську заборгованість контрагентів, проте доказів щодо її стягнення не надано.

Натомість. за договором № 0201 про відступлення права вимоги від 02.01.2018р. боржник відступив належне йому право вимоги про стягнення 50 000 000,00 грн. боргу іншій юридичній особі - Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Гадячсир-Україна", доказів надходження коштів за цим договором і направлення цих коштів на погашення боргу перед позивачем по даній справі боржником суду не надано (т.3 а.с.98-99).

Під час розгляду даної справи судом було встановлено, що 01.11.2017 року між ТОВ Шишацьке, ТОВ Гадячсир, ТОВ Торговий дім Гадячсир-Україна укладено додаткову угоду до договору поставки № 01/11/17-ГС від 01.11.2017 (заборгованість за яким була предметом цієї справи), відповідно до пунктів 1, 2 якої з метою належного виконання покупцем своїх обов`язків перед постачальником щодо оплати товару за договором поставки №01/11/17-ГС від 01.11.2017, сторони дійшли згоди про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім Гадячсир-Україна має право здійснювати за покупця на користь постачальника на умовах і в терміни, які визначені договором, оплату товару, що поставляється постачальником покупцю.

Боржник, прохаючи надати йому відстрочку виконання рішення суду. Не зазначає причин неможливості виконання зобов`язань за договором перед стягувачем третьою особою - ТОВ Торговий дім Гадячсир-Україна.

Разом з тим, боржником подані до справи платіжні доручення про здійснення розрахунків ТОВ Торговий дім Гадячсир-Україна на користь інших контрагентів боржника (т.3 а.с.117-146).

Ризик несприятливих наслідків ведення господарської діяльності боржника, не може бути перекладений на позивача (стягувача), яким було фактично передана відповідачу власна продукція (товар).

Суд також, враховує подані заперечення стягувача проти надання відстрочки та його твердження про погіршення фінансового стану стягувача, необхідність залучення кредитних коштів під заставу майна (до відзиву додані довідки про залишок коштів на банківських рахунках, договори застави майна).

Як свідчать матеріали справи, заборгованість боржника перед стягувачем виникла за поставлений товар, одержаний ним у грудні 2017 травні 2018 року. Позивачем у позові не ставилися вимоги про стягнення жодних санкцій чи інфляційних нарахувань на суму боргу. Заявлений боржником термін відстрочки ще на 12 місяців є надмірно значним, не враховує інфляційних процесів, призведе до порушення матеріальних інтересів стягувача і може вплинути на платоспроможність останнього. Отже, слід врахувати не тільки можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення, а й ризики для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати негативних наслідків.

При цьому боржник у заяві зазначає, що заплановані до отримання впродовж 12 місяців кошти використовуються для збереження господарської діяльності, сплати податків, заробітної плати та погашення поточної заборгованості інших контрагентів (т.3 а.с.8).

Суд, зазначає, що надання відстрочки ще на 12 місяців матиме наслідком зупинення виконавчого провадження з виконання рішення суду у даній справі, і, як наслідок, ненадходження позивачу присуджених за рішенням коштів. Зазначене може призвести до ущемлення інтересів стягувача.

Прохання боржника надати саме відстрочку виконання рішення, може призвести до порушення інтересів стягувача та поставлення останнього у нерівні умови в порівнянні з іншими кредиторами боржника, оскільки у період відстрочки рішення не буде виконуватися.

Ризик несприятливих наслідків ведення господарської діяльності боржника, не може бути перекладений на позивача (стягувача), яким було фактично передана відповідачу власна продукція (товар).

Отже, підстави для відстрочки виконання рішення суду у даній справі, наведені заявником, не є тими виключними обставинами у розумінні статті 331 Господарського процесуального кодексу України, які свідчать про необхідність відстрочки виконання судового рішення.

З огляду на викладене, відсутні підстави для надання відстрочки виконання судового рішення у даній справі; у задоволені заяви про відстрочку виконання рішення по справі слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 331, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" про відстрочку виконання рішення суду відхилити.

2. Відмовити у відстрочці виконання рішення суду від 18.04.2019р. у справі № 917/913/18.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення. Ухвала може бути оскаржена протягом десяти днів шляхом подання апеляційної скарги через відповідний суд згідно з підп.17.5 п. 17 ч. 1 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складений: 06.09.2019.

Суддя Т. М. Безрук