ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03 вересня 2019 р. Справа № 903/323/19

Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання Коваль Олександр Миколайович

за участю представників сторін:

від позивача: Остапенко В.М. довіреність №14-201 від 17.05.2019, посвідчення адвоката №1659 від 28.03.2017.

від відповідача: Гром Б.М. - ордер серія ВЛ №000,031879 про надання правової допомоги від 28.05.2019, витяг з договору про надання правової допомоги №2805/2 від 28.05.2019.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області справу №903/323/19 за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Володимир-Волинського підприємства теплових мереж Володимир-Волинськтеплокомуненерго про стягнення 6311408,28 грн.,

ВСТАНОВИВ:

26.04.2019 Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на адресу суду направило позовну заяву до Володимир-Волинського підприємства теплових мереж Володимир-Волинськтеплокомуненерго про стягнення 6311408,28 грн., в т.ч.: 5047220,79 грн. основний борг, 632278,18 грн. пеня, 185873,47 грн. 3% річних та 446035,84 грн. інфляційні втрати.

Заява обґрунтована не виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно договору купівлі-продажу природного газу №3171/1718-БО-2 від 18.09.2017.

Ухвалою суду від 06.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 29.05.2019 о 10:30 год.

Протокольною ухвалою від 29.05.2019 суд відклав розгляд справи на 10.06.2019 о 11:30 год.

10.06.2019 суд протокольною ухвалою відклав розгляд справи на 02.07.2019 о 12:00 год.

Протокольною ухвалою від 02.07.2019 суд розгляд справи в підготовчому судовому засіданні продовжив на 30 днів, розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відклав на 31.07.2019 о 12:00 год.

31.07.2019 в судовому засіданні за письмовою згодою сторін протокольною ухвалою суд закрив підготовче судове засідання та перейшов до розгляду справи по суті. Розгляд справи по суті призначено на 05.08.2019 о 12:30 год.

Представник відповідача 05.08.2019 через канцелярію суду подав заяву про часткове визнання позову, в частинні основної суми заборгованості; клопотання про застосування строку позовної давності до вимог щодо стягнення пені, а також клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підтримав та просив їх задовольнити під час прийняття рішення.

Представник позивача вважає, що заява та клопотання представника відповідача поданні із пропущенням строку та просить суд залишити останні без розгляду.

Протокольною ухвалою від 05.08.2019 суд відклав розгляд справи по суті на 03.09.2019 о 12:00 год.

В судовому засіданні 03.09.2019 представник відповідача подав заяву про обґрунтування неможливості подання доказів з причин, що не залежали від відповідача, а саме 05.08.2019 було подано клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, до якого додано ряд доказів, яким це клопотання обгрунтовується. В основі аргументації даного клопотання є наявність непогашеної перед підприємством заборгованості з державного та місцевих бюджетів по різниці в тарифах на суму 3 792 289,00 грн. (витяг з протоколу № 3 від 31.05.2017 року). Доводить, що є факт, з якого вбачається також залежність підприємства від державного та місцевих бюджетів.

Зазначає, що оскільки, зазначений витяг з протоколу був відсутній у відповідача, 23.07.2019 було підготовлено запит на Волинську обласну державну адміністрацію з проханням надати зазначений витяг з протоколу № 3 від 31.05.2017, копію витягу було отримано Володимир-Волинським підприємством теплових мереж «Володимир-Волинськтеплокомуненерго» 31.07.2019. У зв`язку з вищевикладеними обставинами просить суд поновити строк та прийняти клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій з доказами від 02.08.2019, яке подано через канцелярію Господарського суду Волинської області 05.08.2019.

Водночас, оскільки підготовче провадження було продовжено на 30 днів, у відповідача було достатньо часу для подання доказів при розгляді справи у підготовчому засіданні, поважних причин пропуску представник відповідача не довів.

Згідно ч.2 ст.207 ГПК України, суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Суд протокольною ухвалою від 03.09.2019 клопотання про застосування строку позовної давності до вимог щодо стягнення пені, клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, а також заяву про обґрунтування неможливості подання доказів з причин, що не залежали від відповідача залишив без розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 85 % та у зв`язку із визнанням позову в частині основного боргу повернути позивачу 50 % сплаченого судового збору з Державного бюджету.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.09.2017 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі ПАТ «НАК «Нафтогаз України», постачальник) та Володимир-Волинським підприємством теплових мереж «Володимир-Волинськтеплокомуненерго» (далі ВВ ПТМ «Володимир-ВолинськТКЕ», споживач) укладено договір № 3171/1718-БО-2 купівлі - продажу природного газу (далі Договір, т.1, а.с.13-22).

Згідно п.1.1 договору постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Пунктом 3.1 договору сторони узгодили, що право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місці постачання, оформляється актом приймання-передачі (п.3.7 договору).

Відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1 Договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.12.1 договору).

Додатковою угодою №1 від 11.01.2018 сторони п.8.2. виклали в наступній редакції: у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 Договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (а.с.23).

03.04.2018 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України», постачальник) та ВВ ПТМ «Володимир-ВолинськТКЕ», споживач) укладено додаткову угоду №2 (т.1, а.с.24).

На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 12118207,84 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу (а.с.25-31).

Судом встановлено, що зазначені акти приймання-передачі природного газу підписані уповноваженими представниками сторін, скріплені відтисками печаток господарюючих суб`єктів, містять всі визначені законодавством обов`язкові реквізити, в повному об`ємі відображають зміст та обсяги здійснених сторонами на їх підставі згідно умов підписаного договору №3171/1718-БО-2 від 18.09.2017 впродовж 2017-2018 господарських операцій.

Передача позивачем природного газу у вказаних об`ємах та його отримання відповідачем не заперечується відповідачем.

ВВ ПТМ «Володимир-ВолинськТКЕ» взяті на себе зобов`язання в частині проведення з позивачем належних розрахунків по оплаті переданого природного газу (у порядку та строки, визначені вище) виконувало неналежним чином, чим порушило п. 6.1 Договору.

Судом встановлено, що платежі проводились із допуском у певні періоди порушень встановлених угодою граничних термінів, що в свою чергу, призводило до прострочення платежів на той чи інший час та виникнення боргу у той чи інший період на певну суму.

Зазначене підтверджено розрахунком позивача та довідкою по операціях за договором (а.с.33-40).

Таким чином, сума основного боргу за договором становить 5047220,79 грн.

Відповідно до ст. 144 ГК України, майнові права та майнові обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що в даному випадку, відносини між сторонами носять договірний характер, укладений між ними договір постачання природного газу № 3171/1718-БО-2 від 18.09.2017 предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був.

Відповідно до ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з положеннями статті 193 ГК України, статей 526, 527, ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п. 1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Несвоєчасне проведення відповідачем належних розрахунків з позивачем, існування у певні періоди заборгованості по оплаті газу стало підставою для здійснення позивачем нарахувань відповідачу сум пені за прострочку виконання грошових зобов`язань, а також інфляційних та процентів річних, подальше звернення до суду із позовом про стягнення нарахованих сум.

Згідно з представленими господарському суду розрахунками (т.1, а.с.35-40) до позовної заяви позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України було нараховано відповідачу 446035,84 грн. інфляційних втрат та 185873,47 грн. 3% річних, а також 632278,18 грн. пеня за порушення строків виконання грошових зобов`язань згідно п. 8.2. договору.

Перевіривши доданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення «ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ» по пені, відсотках та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що правомірним є нарахування та підлягає стягненню з відповідача:

- 185873,47 грн. - 3% річних (ст.625ЦК України);

- 443749,11 грн. інфляційних втрат;

- 632278,18 грн. пені.

У стягненні нарахованих 2286,73грн. інфляційних втрат слід відмовити, як безпідставно заявлених (т.2, а.с.94-107).

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Відповідно до пункту 42 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/211 від 07.04.2008 року, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

При цьому слід враховувати, що правила ч.3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

В пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Слід зазначити, що поняття значно та надмірно, при застосуванні ч.3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Правила ч.3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.86 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів.

Суд при цьому повинен врахувати, що наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (частина шоста статті 3 Цивільного кодексу України).

Отже, зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення штрафних санкцій, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість Володимир-Волинського підприємства теплових мереж Володимир-Волинськтеплокомуненерго мають значення для вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкцій. При цьому, розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Враховуючи пояснення представника відповідача, фінансовий стан, стягнення додатково до суми боргу "інфляційних втрат" та відсотків річних, суд приходить до висновку про зменшення розміру штрафних санкцій на 50% (правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 14.08.2018 у справі №903/827/17, від 13.06.2018 у справі №904/9781/17, від 10.05.2018 у справі № 921/43/17-г/5, від 27.03.2019 у справі № 912/1703/18).

Оцінюючи подані сторонами докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором постачання природного газу №3171/1718-БО-2 від 18.09.2017 підлягають задоволенню в сумі 5992982,46 грн., в т.ч.: 5047220,79 грн. основний борг, 316139,09 грн. пені, 185873,47 грн. - 3% річних та 443749,11 грн. інфляційних втрат. В решті позову слід відмовити.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору пропорційно до суми задоволених вимог в сумі 94636,82 грн. відповідно до ст. 129 ГПК України слід покласти на нього.

Щодо клопотання відповідача про повернення позивачу 50 % сплаченого судового збору з Державного бюджету у зв`язку із визнанням позову в частині основного боргу, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст 130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки, відповідач визнав суму основного боргу під час розгляду справи по суті, то в задоволенні зазначеного вище клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 129, 130, 231, 232, ст. ст. 236-242 ГПК України, Господарський суд Волинської області,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Володимир-Волинського підприємства теплових мереж Володимир-Волинськтеплокомуненерго (вулиця Сагайдачного, будинок 19, місто Володимир-Волинський, Волинська область, 44700, ) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, місто Київ, 01601, ) 5 992 982,46 грн. (п`ять мільйонів дев`ятсот дев`ятносто дві тисячі дев`ятсот вісімдесят дві гривні сорок шість копійок) (з них: 5047220,79 грн. основний борг, 316139,09 грн. пені, 185873,47 грн. - 3% річних та 443749,11 грн. інфляційних втрат) та 94636,82 грн. (дев`яносто чотири тисячі шістсот тридцять шість гривень вісімдесят дві копійки) витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено

04.09.2019

Суддя І. О. Гарбар