ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/1315/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Соллі-Плюс", с. Циркуни
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд", м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 1668761,43 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Петрофанова К.Р., ордер Серія ДН № 095602 від 19.06.2019; договір про надання правової допомоги від 18.06.2019; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ДН № 5525 від 13.06.2019;

відповідача - Соколов Л.М., наказ № 12 від 07.06.2019 (тимчасово виконуючий обов`язки директора);

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Соллі-Плюс", с. Циркуни, звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд", м. Харків, про стягнення заборгованості за договорами купівлі-продажу № 28112018/1 та № 28112018/2, з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог від 21.06.2019) в розмірі 1183403,00 грн., з яких: 1014635,00 грн. - сума основної заборгованості та 168768,68 грн. - штрафні санкції. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 20.05.2019 відкрито провадження у справі № 922/1315/19 та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 10.06.2019 об 11:30 год.

25.06.2019 відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву (вх. № 15464), в якому проти позову заперечує та зазначає, що на підставі укладених між позивачем та відповідачем договорів №28112018/1 та №28112018/2 купівлі-продажу транспортних засобів від 28.11.2018, в якості передоплати відповідачем було перераховано на розрахунковий рахунок позивача 140 000,00 грн. (по 70000,00 гривень по кожному договору). Решту коштів ціни автомобілів відповідач не зміг сплатити, з ряду об`єктивних причин. Але, ніяких матеріальних цінностей у користування, чи то у власність від позивача відповідач не отримував, тому твердження позивача, про наявність заборгованості, на думку відповідача, є безпідставними.

03.07.2019 позивачем надано до суду відповідь на відзив (вх. № 16042), в якій наголошує, що враховуючи те, що відповідач не оплатив частину вартості КТЗ-1, КТЗ-2 передбаченої п. 3.2.2. договору №1, договору №2, а саме 300000,00 грн., у позивача зобов`язання по передачі КТЗ-1, КТЗ-2 не виникло, 90-денний строк почне відраховуватися із моменту оплати частини вартості КТЗ-1, КТЗ-2 передбаченої п. 3.2.2. договору №1, договору №2, а саме 300000,00 грн. А, отже наполягає на порушенні відповідачем своїх зобов`язань за договорами купівлі-продажу № 28112018/1 та № 28112018/2 та вважає позовні вимоги обґрунтованими та законними.

Ухвалою господарського суду від 22.07.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, до 20.08.2019.

Ухвалою господарського суду від 22.07.2019 закрити підготовче провадження та призначено справу № 922/1315/19 до судового розгляду по суті на 25.07.2019 о 12:45 год.

У судовому засіданні 25.07.2019 оголошувалась перерва, в порядку ст. 216 ГПК України до 27.08.2019 о 10:30 год.

У судовому засіданні 27.08.2019 представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні 27.08.2019 проти позову заперечував, з підстав, викладених у відзиві на позов.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутні в судовому засіданні представники сторін погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 27.08.2019, відповідно до ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

28 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Соллі Плюс» (далі за текстом - продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Азотфострейд» (далі за текстом - покупець, відповідач) укладено договори купівлі-продажу №28112018/1 (далі за текстом - договір №1) та договір купівлі-продажу №28112018/2 (далі за текстом - договір №2).

Предметом договору № 1 - є колісний транспортний засіб модель сідловий тягач IVECO STRALIS AS440S46T/PE, у погодженій сторонами комплектації (далі за текстом - КТЗ-1), за ціною 854635,00 грн. Покупець, відповідно до договору № 1 та Додаткової угоди №1 до договору № 1, повинен був оплатити КТЗ-1 у два етапи, а саме:

- згідно п. 2.3.2. договору №1 - до 30 листопада 2019 року оплатити частину вартості КТЗ-1 у розмірі 300000,00 грн.;

- згідно п. 1 додаткової угоди № 1 до договору № 1 - до 7 грудня 2018 року оплатити повну вартість КТЗ-1, тобто доплатити суму, у розмірі 554635,00 грн.

У свою чергу, продавець, за умовами п. 2.3.3. договору №1, зобов`язаний був передати КТЗ-1 покупцеві протягом 90 днів із моменту оплати частини вартості КТЗ-1, передбаченої п. 3.2.2. договору №1., а саме 300000,00 грн.

Натомість, як вказує позивач, відповідач до цього часу не виконав свого зобов`язання щодо оплати КТЗ-1 належним чином. Покупцем було здійснено лише два платежі за договором № 1:

- 50000,00 грн., згідно платіжного доручення № 3 від 30 листопада 2018 року, та

- 20000,00 грн., згідно платіжного доручення № 476 від 21 лютого 2019 року.

Предметом договору № 2 - є колісний транспортний засіб модель сідловий тягач IVECO STRALIS AT440S42T/PE, у погодженій сторонами комплектації (далі за текстом - КТЗ-2), за ціною 835537,00 грн. Покупець, відповідно до договору № 2, повинен був оплатити КТЗ-2 у два етапи, а саме:

- згідно п. 2.3.2. договору № 2 - до 30 листопада 2019 року оплатити частину вартості КТЗ-2 у розмірі 300000,00 грн.;

- згідно п. 2.3.3. договору № 2 - решту вартості КТЗ-2, у розмірі 535537,00 грн. Покупець повинен оплатити протягом одного банківського дня із моменту виставлення відповідного рахунку-фактури, після письмового повідомлення про готовність КТЗ-2 до передачі.

У свою чергу, продавець, за умовами п. 2.3.3. договору № 2, зобов`язаний був передати КТЗ-2 покупцеві протягом 90 днів із моменту оплати частини вартості КТЗ-2, передбаченої п. 3.2.2. договору №2, а саме 300000,00 грн.

Натомість, як вказує позивач, відповідач до цього часу не виконав свого зобов`язання щодо оплати КТЗ-2 належним чином. Покупцем було здійснено лише два платежі за договором № 2:

- 50000,00 грн., згідно платіжного доручення № 3 від 30 листопада 2018 року, та

- 20000,00 грн., згідно платіжного доручення № 476 від 21 лютого 2019 року.

Таким чином, по договору № 1 існує наступна заборгованість:

по першому платежу - з 01 грудня 2018 року у розмірі 230000,00 грн. (21.02.2019 відповідачем доплачено 20000,00 грн.);

по другому платежу - з 08 грудня 2018 року - 554635,00 грн.

У зв`язку з чим, позивач просить суд, відповідно до прийнятої судом заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, стягнути на свою користь суму основної заборгованості за договором № 1 в розмірі 784635,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 39556,69 грн., 3% річних в розмірі 12908,91 грн., пеню в розмірі 76840,83 грн.

По договору № 2 існує заборгованість в розмірі 230000,00 грн. (21.02.2019 відповідачем доплачено 20000,00 грн.).

У зв`язку з чим, позивач просить суд, відповідно до прийнятої судом заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, стягнути на свою користь суму основної заборгованості за договором № 2 в розмірі 230000,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 11824,03 грн., 3% річних в розмірі 3973,97 грн., пеню в розмірі 23664,25 грн.

На час розгляду справи, матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем даної суми заборгованості в добровільному порядку.

Під час судового розгляду сторони пояснили, що договори № 1, 2, укладені між сторонами даного спору, чинні. Відповідач також зазначив, що він зацікавлений у придбанні даних КТЗ.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ст. 656 ЦК України).

Статтею 693 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з положеннями ст. 538 ЦК України, у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно до умов укладеного між сторонами даного спору договору купівлі-продажу № 1 від 28.11.2018 та додаткової угоди №1 до договору № 1, відповідач повинен був оплатити КТЗ-1 у два етапи, а саме:

- згідно п. 2.3.2. договору №1 - до 30 листопада 2019 року оплатити частину вартості КТЗ-1 у розмірі 300000,00 грн.;

- згідно п. 1 додаткової угоди № 1 до договору № 1 - до 7 грудня 2018 року оплатити повну вартість КТЗ-1, тобто доплатити суму, у розмірі 554635,00 грн.

У свою чергу, продавець, за умовами п. 2.3.3. договору №1, зобов`язаний був передати КТЗ-1 покупцеві протягом 90 днів із моменту оплати частини вартості КТЗ-1, передбаченої п. 3.2.2. договору №1., а саме 300000,00 грн.

Відповідно до договору № 2, відповідач повинен був оплатити КТЗ-2 у два етапи, а саме:

- згідно п. 2.3.2. договору № 2 - до 30 листопада 2019 року оплатити частину вартості КТЗ-2 у розмірі 300000,00 грн.;

- згідно п. 2.3.3. договору № 2 - решту вартості КТЗ-2, у розмірі 535537,00 грн. Покупець повинен оплатити протягом одного банківського дня із моменту виставлення відповідного рахунку-фактури, після письмового повідомлення про готовність КТЗ-2 до передачі.

У свою чергу, продавець, за умовами п. 2.3.3. договору № 2, зобов`язаний був передати КТЗ-2 покупцеві протягом 90 днів із моменту оплати частини вартості КТЗ-2, передбаченої п. 3.2.2. договору №2, а саме 300000,00 грн.

Як встановлено судом, відповідач не виконав свого зобов`язання за договорами купівлі-продажу № 1 та №2 від 28.11.2018 щодо вчасної оплати КТЗ-1 та КТЗ-2 та на час розгляду справи має заборгованість за договором № 1 в розмірі 784635,00 грн. та за договором № 2 в розмірі 230000,00 грн.

Під час розгляду даного спору, відповідач не заперечував факту існування основної суми заборгованості за договорами купівлі-продажу № 1 та №2 від 28.11.2018, а лише зазначив про неможливість сплатити дану суму заборгованості з об`єктивних, на його думку, причин.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. ст. 193, 198 ГК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати суми основної заборгованості за договорами №1 та № 2 від 28.11.2018, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача суми основної заборгованості в загальному розмірі 1014635,00 грн. заборгованості по договорам купівлі-продажу від 28.11.2018 належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктами 5.1., 5.2. договорів купівлі-продажу транспортних засобів від 28.11.2018 визначена відповідальність сторін за невиконання умов договору купівлі-продажу, у вигляді сплати неустойки в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, але не більше 3% від суми сплачених коштів.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язаньрозмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В частині 2 статті 343 ГК України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договорами купівлі-продажу № 28112018/1 (договір №1) та № 28112018/1 (договір №2) від 28.11.2018, позивач нарахував відповідачеві пеню, яка, станом на 21.06.2019, складає у загальному розмірі 100505,08 грн.

Наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані, зокрема й щодо вини в невиконанні взятих на себе зобов`язань по сплаті грошових коштів у строк, встановлений договором, дають підстави для висновку суду про правомірність нарахування позивачем пені в розмірі 100505,08 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у загальній сумі 16882,88 грн. та 51380,72 грн. інфляційних витрат, нарахованих згідно ч.2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання, підлягають задоволенню як правомірні та обґрунтовані (здійснений позивачем розрахунок перевірено судом).

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 11 ГПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку щодо задоволення заявлених ТОВ "Соллі-Плюс" позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, понесені позивачем судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 177, 183, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" (61057, м. Харків, вул. Римарська, 16, кв. 13, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Соллі-Плюс" (62441, Харківська область, Харківський район, с. Циркуни, відділення "Кутузівка", будинок 32-а, ) суму заборгованості за договорами купівлі-продажу № 28112018/1 та № 28112018/2 транспортних засобів від 28.11.2018 у загальному розмірі 1183403,68 грн., судові витрати у розмірі 17751,04 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено 04.09.2019

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/1315/19