Справа № 909/700/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.08.2019 м. Івано-Франківськ
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Ткаченко І. В., при секретарі судового засідання Сегін І. В., за участю представника позивача адвоката Дмитрука О. І., представника відповідача адвоката Чежегова Є. М., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу № 909/700/19 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатенерготрейд" про стягнення з приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський арматурний завод" 246 575 грн 86 коп. за договором поставки.

ТОВ "Прикарпатенерготрейд" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області із позовом про стягнення з АТ "Івано-Франківський арматурний завод" 246 575 грн 86 коп. за договором про постачання електричної енергії споживачу № 240573, з яких 223 775 грн - основний борг, 17 491 грн 23 коп. - пеня, 1 489 грн 79 коп. - 3 % річних та 3 819 грн 84 коп. - інфляційні втрати.

11 липня 2019 р., суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначив розгляд справи по суті на 21 серпня 2019 р.

30 липня 2019 р., відповідач подав суду клопотання про зменшення штрафних санкцій до 5 247 грн 35 коп., оскільки вважав, що порушення строків оплати отриманої електричної енергії відбулось у зв`язку із діями самого позивача.

21 серпня 2019 р., представник відповідача подав через канцелярію суду клопотання про долучення до матеріалів справи платіжного доручення від 16 серпня 2019 р. № 2394 про перерахування позивачу 223 775 грн як плату за отриману електричну енергію за березень 2019 р.

21 серпня 2019 р., суд оголосив в засіданні перерву до 23 серпня 2019 р.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що після відкриття провадження у справі відповідач перерахував позивачу 223 775 грн основного боргу.

Оскільки предмет спору існував на момент відкриття провадження у справі та припинив існування в процесі її розгляду, провадження у справі в цій частині слід закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, за змістом якої господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, предметом даного спору залишилась вимога позивача про стягнення з відповідача 17 491 грн 23 коп. пені, 1 489 грн 79 коп. 3 % річних та 3 819 грн 84 коп. інфляційних втрат.

Позовні вимоги ТОВ "Прикарпатенерготрейд" про стягнення з АТ "Івано-Франківський арматурний завод" пені, 3 % річних та інфляційних втрат і обґрунтовані тим, що відповідач оплатив прийняту від позивача електричну енергію із порушенням визначених у договорі строків.

В судовому засіданні представник позивача погодився із зменшенням нарахованої відповідачу пені до 50 %.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд

в с т а н о в и в:

ТОВ "Прикарпатенерготрейд" (постачальник) та АТ "Івано-Франківський арматурний завод" (споживач) уклали договір про постачання електричної енергії споживачу № 240573, відповідно до п. 2.1 якого, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно з п. 3.1 Договору, постачання електричної енергії споживачу здійснюється з дати зазначеної в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору.

За змістом п. 4.2 зазначеного Договору, постачальник зобов`язується забезпечити комерційну якість послуг, які надаються споживачу за цим договором, що передбачає вчасне та повне інформування споживача про умови постачання електричної енергії, ціни на електричну енергію та вартість послуг, що надаються, надання роз`яснень положень актів чинного законодавства, якими регулюються відносини сторін, ведення точних та прозорих розрахунків із споживачем, а також можливість вирішення спірних питань шляхом досудового врегулювання.

Відповідно до пунктів 5.6 Договору, розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок. При цьому споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим договором через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, та інший не заборонений законодавством спосіб. Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника. Оплата вважається здійсненою після того, як на поточний рахунок постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягають сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього договору. Поточний рахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни. Оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений комерційною пропозицією. Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних вебсайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки. У разі порушення споживачем строків оплати за цим договором постачальник має право вимагати сплату пені та інших платежів передбачених законодавством та комерційною пропозицією.

Як визначено в п. 5.8 договору про постачання електричної енергії споживачу № 240573, у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором постачальник має право вимагати сплату пені та інших платежів передбачених законодавством та комерційною пропозицією.

В п. 13.1 Договору сторони визначали, що цей договір вступає в дію з 01 січня 2019 р. та укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та вважається укладеним з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання.

01 лютого 2019 р., відповідач підписав заяву-приєднання (додаток 1 до договору № 240573), в якій було зазначено про початок постачання електричної енергії споживачу з 01 січня 2019 р.

Крім того, споживач підписав також додаток № 2 до договору № 240573, в якому були визначені спосіб, порядок та терміни оплати отриманої електричної енергії.

Так, в згаданому додатку визначено, що термін оплати рахунків - 5 робочих днів від дати отримання рахунку, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду (календарного місяця, який починається 01 числа поточного місяця та триває до 31 числа включно).

На виконання укладеного між сторонами договору, в березні 2019 р. ТОВ "Прикарпатенерготрейд" поставило АТ "Івано-Франківський арматурний завод" електричну енергію на загальну суму 489 716 грн 02 коп., яку споживач оплатив частково 28 лютого 2019 р. (передоплата) у розмірі 265 941 грн 02 коп.

01 квітня 2019 р., позивач виставив відповідачу рахунок на оплату решти заборгованості в сумі 223 775 грн, яку останній оплатив після відкриття провадження у цій справі - 16 серпня 2019 р.

Отже, предметом даного спору є вимога позивача про стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат за неналежне виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

За змістом ч. 1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Як визначено в частинах 6, 7 ст. 276 ГК України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

За змістом положень ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач оплатив прийняту від позивача електричну енергію із порушенням визначених у договорі строків.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, в п. 5.6 Договору сторони визначили таку міру відповідальності покупця за порушення строків оплати товару як пеня, а також її розмір.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 24 липня 2019 р. у справі 915/985/18 зазначив, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Досліджуючи питання можливості зменшення пені, суд бере до уваги обставини, що вплинули на виконання зобов`язання, поведінку винної сторони, причини неналежного виконання зобов`язання та відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження завдання позивачу збитків та те, що відповідач у повному обсязі розрахувався за поставлену електричну енергію.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що проведений позивачем розрахунок пені є арифметично правильним, однак враховуючи наведені вище обставини, суд дійшов висновку про зменшення пені на 70 % та стягнення з відповідача на користь позивача 5 247 грн 37 коп. пені.

Крім того, за порушення грошового зобов`язання ТОВ "Прикарпатенерготрейд" нараховує АТ "Івано-Франківський арматурний завод" 1 489 грн 79 коп. 3 % річних та 3 819 грн 84 коп. інфляційних втрат.

Як визначено в ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

У застосуванні індексації суд враховує рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, зокрема, викладені в листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997 р. № 62-97 р.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Позивач у своїй позовній заяві нараховує інфляційні втрати на загальну суму основного боргу за період з 08 квітня до 27 червня 2019 р., однак позивач допустив помилку, оскільки не врахував, що в червні 2019 р. мала місце дефляція (0,995), а сукупний індекс інфляції за визначений позивачем період становив - 1,01198465.

Відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 681 грн 87 коп. інфляційних втрат, а також 1 489 грн 79 коп. 3 % річних - у зв`язку із арифметичною правильністю розрахунку останнього.

Отже, позов ТОВ "Прикарпатенерготрейд" слід задовольнити частково.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач в позовній заяві навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що складаються із сплаченого за подання позову судового збору у розмірі 3 698 грн 64 коп. та витрат на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В судовому засіданні представник позивача заявив про намір подати докази пронесення позивач витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача слід стягнути 793 грн 56 коп. судового збору, сплаченого за подання позову, 1 127 грн 44 коп. - залишити за позивачем, а також призначити судове засідання для вирішення питання про витрати ТОВ "Прикарпатенерготрейд" на професійну правничу допомогу.

Крім того, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відтак позивач не позбавлений права звернутися до суду з клопотанням про повернення частини судового збору у розмірі 1 777 грн 64 коп., сплаченого за вимогу про стягнення з відповідача 223 775 грн, в частині якої провадження у справі закрито.

Керуючись статтями 129, 231, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

в частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатенерготрейд" про стягнення з приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський арматурний завод" 223 775 грн основного боргу провадження у справі закрити;

позов товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатенерготрейд" про стягнення з приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський арматурний завод" 17 491 грн 23 коп. пені, 1 489 грн 79 коп. 3 % річних та 3 819 грн 84 коп. інфляційних втрат - задовольнити частково;

з приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський арматурний завод" (76011, м. Івано-Франківськ, вул. Є. Коновальця, 229;ідентифікаційний код 00218271) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатенерготрейд" (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Грушевського, 22А каб. 77; ідентифікаційний код 42129720) стягнути 5 247 (п`ять тисяч двісті сорок сім) грн 37 коп. пені, 1 489 (одну тисячу чотириста вісімдесят дев`ять) грн 79 коп. 3 % річних, 2 681 (дві тисячі шістсот вісімдесят одну) грн 87 коп. інфляційних втрат та 793 (сімсот дев`яносто три) грн 56 коп. судового збору;

в частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатенерготрейд" про стягнення з приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський арматурний завод" 12 243 грн 86 коп. пені та 1 137 грн 97 коп. інфляційних втрат - відмовити.

Судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1 127 грн 44 коп. залишити за позивачем.

Судове засідання для вирішення питання про витрати товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатенерготрейд" на професійну правничу допомогу провести 04 вересня 2019 р., о 14 год. 30 хв., у приміщенні Господарського суду Івано-Франківської області в м. Івано-Франківську по вул. Шевченка, 16, зал судових засідань № 9.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І. В. Ткаченко

Повне рішення складено 09 вересня 2019 р.