ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2019 справа № 914/261/19

Господарський суд Львівської області у складі колегії суддів: суддя Бортник О.Ю.- головуюча, суддів Петрашка М.М. та Синчука М.М. за участі секретаря судових засідань Банзули М.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом: Акціонерного товариства «Укртрансгаз», від імені якого діє філія «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз», м. Львів,

до відповідача: Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз, м. Львів,

про визнання недійсним одностороннього правочину

За участю представників:

від позивача: Онищенко І.П. адвокат, Гасай М.Б. адвокат.

від відповідача: Білоус К.В. - адвокат.

Суть спору: Акціонерне товариство «Укртрансгаз», від імені якого діє філія «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз», м. Львів, звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз, м. Львів, про визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог від 24.02.2016 р. № лв07/4-1309-16 на суму 5429574,21 грн.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач посилається на те, що рішенням Господарського суду Львівської області від 07.11.2012 р. у справі № 5015/393/12, яке набрало законної сили, його зобов`язано прийняти від відповідача в рахунок боргу, який складав 41454779,4 грн., майно вартістю 46892303,7 грн. з ПДВ. Згодом відповідач надіслав позивачу заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 24.02.2016 р. на суму 5429574,21 грн., яка стосувалась саме тих коштів, на суму яких реальна вартість переданих за рішенням суду № 5015/393/12 (46892303,7 грн. з ПДВ) матеріалів перевищувала суму заборгованості відповідача за Договором (41454779,4 грн.).

Позивач вважає, що відповідачем здійснено зарахування вимог, які не є однорідними, не є безспірними, не є дійсними, по заборгованості, якої не існує як такої. Адже рішенням Господарського суду Львівської області у справі № 5015/393/12 не встановлено обов`язку позивача сплатити відповідачу 5437524,2 грн. Не виникав такий обов`язок у позивача перед відповідачем й в силу інших, встановлених законом, підстав.

Позивач стверджує, що оспорюваний правочин вчинено відповідачем з порушенням приписів п. 4 ч. 1 ст. 602 ЦК України., оскільки 07.11.2015 р. сплив строк позовної давності.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Відповідач у відзиві вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню судом, з огляду на те, що вимоги є зустрічними та однорідними. Заборгованості сторін у грошовій формі одна перед одною існували на підставі Договорів № 01-83-ін-06 від 28.02.2006 р. та № /Н29 від 27.09.2011 р.

Рішенням Господарського суду Львівської області у справі № 914/891/16, яке набрало законної сили, встановлено однорідність вимог та дійсність оспорюваного правочину.

У письмових міркуваннях від 17.07.2019 р. відповідач посилається на рішення Господарського суду Львівської області у справі № 914/891/16, а також на принцип «юридичної визначеності», який передбачає повагу до остаточності судових рішень.

Стислий виклад відповіді позивача на відзив.

Позивач стверджує, що відповідачем вчинено односторонній правочин по зарахуванню вимог, щодо яких між сторонами існує спір відносно характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання. Позивач упродовж розгляду справи № 914/891/16 неодноразово зазначав про незгоду із зарахуванням зустрічних однорідних вимог відповідно до ст. 601 ЦК України. Проте суд у справі № 914/891/16 дійшов висновку, що зобов`язання з оплати товару за договором № /Н29 на суму 5429574,21 грн. припинилось на підставі ст. 601 ЦК України та ст. 203 ГК України шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за поданою відповідачем заявою, яка на день прийняття рішення у справі № 914/891/16 «не оскаржувалась та не визнавалась позивачем недійсною».

На підставі наведеного, позивач вважає, що суди при винесенні судових рішень у справі № 914/891/16 виходили із презумпції правомірності правочину по зарахуванню зустрічних однорідних вимог.

Позивач заперечує встановлення судовими рішеннями у справі № 914/891/16 дійсності спірного одностороннього правочину.

Позивач наполягає на тому, що право на зарахування зустрічних однорідних вимог особа має протягом відповідного строку позовної давності. Згідно з нормами ст. 602 ЦК України, не допускається зарахування зустрічних однорідних вимог у випадку спливу позовної давності. Строк позовної давності про стягнення заборгованості за договором від 28.02.2006 р. № 01-83ін-06 сплив 07.11.2015 р.

На думку позивача, акт звіряння розрахунків свідчить про відображення в бухгалтерському обліку заборгованості та не може слугувати належним доказом у справі, оскільки на день розгляду справи судом ця «бухгалтерська проводка могла бути сторнована або скоригована бухгалтерією позивача».

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Позовна заява ухвалою суду від 18.02.2019 р. залишалась без руху.

Ухвалою суду від 26.02.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 01.04.2019 р. за клопотанням позивача продовжено строк підготовчого засідання терміном на 30 календарних днів та оголошено перерву в судовому засіданні.

Протокольною ухвалою суду від 13.05.2019 р. за клопотанням представника відповідача у судовому засіданні оголошувалась перерва до 27.05.2019 р.

Ухвалою суду від 27.05.2019 р. призначено колегіальний розгляд справи № 914/261/19. Внаслідок автоматичного визначення складу колегії суддів 28.05.2019 р. визначено склад колегії суддів для розгляду справи № 914/261/19: Бортник О.Ю. головуюча суддя, судді: Коссак С.М. та Іванчук С.В.

Ухвалою суду від 30.05.2019 р. прийнято справу до розгляду колегіально у складі суддів: суддя Бортник О.Ю. головуюча, суддів Коссака С.М. та Іванчук С.В., ухвалено розгляд справи здійснювати із стадії підготовчого провадження загального позовного провадження.

У підготовчому судовому засіданні, призначеному на 03.07.2019 р. за клопотанням представника відповідача оголошувалась перерва до 17.07.2019 р.

Ухвалою суду від 17.07.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У зв`язку із перебуванням судді Іванчук С.В. у відпустці, 02.08.2019 р. проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями та визначено склад колегії суддів: Бортник О.Ю. головуюча суддя, судді: Петрашко М.М. та Коссак С.М.

Ухвалою суду від 05.08.2019 р. прийнято справу до розгляду у зміненому складі колегії суддів: суддя Бортник О.Ю. головуюча, суддів Коссака С.М. та Петрашка М.М., ухвалено розгляд справи здійснювати із стадії розгляду справи по суті.

У судових засіданнях 05.08.2019 р. та 07.08.2019 р. оголошувались перерви.

У зв`язку із перебуванням судді Коссака С.М. у відпустці, 28.08.2019 р. проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями та визначено склад колегії суддів: Бортник О.Ю. головуюча суддя, судді: Петрашко М.М. та Синчук М.М.

Мотивувальна частина рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Суд встановив, що між сторонами у справі 28.02.2006 р. укладено Договір доручення № 01-83ін-06 та Додаткові угоди до нього. Відповідно до п.п. 1.1-1.3. цього Договору, відповідач зобов`язався від імені та за рахунок позивача виступити Замовником з коригування проектно-кошторисної, дозвільної та іншої необхідної документації для реконструкції ГРС (Газорозподільної станції) Липники Львівської області, а також виступити замовником по будівництву реконструкції ГРС Липники у Львівській області і ввести її в промислову експлуатацію до 31 грудня 2006 р.

У пункті 5.1. Договору доручення № 01-83ін-06 сторони погодили, що загальна сума договорів, які укладає відповідач на виконання цього Договору доручення, не повинна перевищувати суму 130 000 000,00 грн.

Для забезпечення виконання Договору, ДК УкртрансгазНАК Нафтогаз України перерахувало на банківський рахунок ПАТ по газопостачанню та газифікації Львівгаз 130000000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №РКЗЗ13-РК3319 від 07.03.2006 р., та виконано інші обов`язки, передбачені розділом 3 Договору.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 07.11.2012 р. у справі № 5015/393/12 позов задоволено повністю. Розірвано Договір доручення №01-83ін-06 від 28.02.2006р., укладений між ВАТ Львівгаз та ДК Укртрансгаз НАК Нафтогаз України. Зобов`язано Дочірню компанію Укртрансгаз Національної акціонерної компанії Нафтогаз України (правонаступником якої є позивач у справі № 914/261/19) прийняти від Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз(відповідач у справі № 914/261/19, який станом на день вирішення справи судом змінив назву на Акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи Львівгаз), як погашення суми невиконаних зобов`язань ПАТ Львівгаз за Договором доручення від 28.02.2006р. №01-83ін-06 в розмірі 41 454 779,40 грн. матеріали, перелік яких дано судом у пункті 3 резолютивної частини рішення суду (аркуші 4-5 рішення суду у справі № 5015/393/12).

У цьому ж рішенні встановлено, що балансова вартість матеріалів та обладнання, вказаних у п. 3 резолютивної частини рішення, становить 39076919,75 грн. без ПДВ (аркуші 11-12 рішення суду у справі № 5015/393/12).

Наведені вище обставини, встановлені рішенням Господарського суду Львівської області у справі № 5015/393/12, яке набрало законної сили, і в силу приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України не доказуються при розгляді справи № 914/261/19.

Рішення суду у справі № 5015/393/12 виконано у повному обсязі 06 лютого 2014 р. Стягувачем доставлено та передано боржнику матеріали, зазначені у наказі № 5015/393/12, виданому 13.05.2013 р. Вказане підтверджується наявною у матеріалах справи постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП № 38962049 від 17.02.2014 р.

Відповідач 24.02.2016 р. скерував позивачу Заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог (вхідний номер УМГ «Львівтрансгаз» 1930 від 26.02.2016). У цій заяві відповідач зазначав, що станом на 22.02.2016 р. згідно договору № 01-83ін-06 від 28.02.2006 р. та у відповідності до рішення Господарського суду Львівської області № 5015/393/12 від 03.04.2013 р. позивач у справі в особі УМГ «Львівтрнасгаз» ПАТ «Укртрансгаз» має заборгованість перед відповідачем у справі (на той момент ПАТ «Львівгаз») на суму 5429574,21 грн. У відповідності з договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н29 від 27.09.2011 р., відповідач станом на 22.02.2016 р має заборгованість перед позивачем на суму 7 522 824,69 грн. Вказані зобов`язання відповідач вважає зустрічними однорідними, та такими, зарахування яких допускається законодавством України. Керуючись статтею 601 ЦК України, відповідач повідомив позивача про припинення своїх зобов`язань щодо сплати 5 429 574,21 грн. на користь позивача за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н29 від 27.09.2011 р., шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог та зменшення дебіторської заборгованості в розмірі 5 429 574,21 грн., що виникла згідно договору № 01-83ін-0 6 від 28.02.2006 р. та у відповідності до рішення Господарського суду Львівської області № 5015/393/12 від 03.04.2013 р. Відповідач повідомляв, що після укладення цієї заяви його грошові зобов`язання перед позивачем зменшились згідно договору № /Н29 від 27.09.2011 р. на суму 5 429 574,21 грн.

Суд встановив з пояснень представників сторін, що 5 429 574,21 грн. являють собою різницю між 46892303,6 грн. вартістю матеріалів, зазначених у п. 3 резолютивної частини рішення суду у справі № 5015/393/12, з урахуванням ПДВ (балансова вартість без ПДВ 39076919,75 грн.) та 41 454 779,40 грн. вказаними у пункті 3 резолютивної частини рішення суду у справі № 5015/393/12 як погашення суми невиконаних зобов`язань ПАТ Львівгаз за Договором доручення від 28.02.2006р. №01-83ін-06.

Суд дійшов висновку, що наведений вище односторонній правочин, вчинений відповідачем та оформлений ним заявою від 24.02.2016 р., не відповідає вимогам закону та порушує права позивача на отримання 5429574,21 грн. заборгованості відповідача, з огляду на таке.

Згідно з ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин 3 та 5 ст. 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила.

Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

У частині 2 ст. 598 ЦК України закріплено правову норму щодо того, що припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Приписами ст. 601 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

За змістом ч. 2 вказаної вище статті, зарахування зустрічних вимог може здійснюватись за заявою однієї із сторін.

Згідно з ч. 3 ст. 203 ГК України, господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

З вищенаведених норм вбачається, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному з яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому зобов`язанні навпаки боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому.

За правовою природою припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги це одностороння угода, яка оформляється заявою однієї із сторін, і, якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі на підставі ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України звернутись за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

Відповідно до ст. 601 ЦК України вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними в розумінні їх матеріального змісту, тобто мати однорідний предмет; 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Отже, зарахування можливе при наявності таких умов: зустрічність вимог; однорідність вимог (гроші, однорідні речі тощо); дійсніть вимог, яка полягає у тому, що строк виконання за цими зобов`язаннями настав.

Такі висновки суду відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у його постанові від 24 січня 2018 р. у справі № 908/3039/16.

Суд дійшов висновку, що у позивача у справі станом на 24.02.2016 р. на підставі рішення Господарського суду Львівської області у справі № 5015/393/12 від 03.04.2013 р. не виник обов`язок повернути (сплатити) відповідачу 5429574,21 грн. різниці між вартістю матеріалів, зазначених у пункті 3 резолютивної частини згаданого рішення суду, з урахуванням ПДВ та 41 454 779,40 грн., визначених судом у цьому ж рішенні як сума невиконаних зобов`язань ПАТ Львівгаз перед позивачем у справі за Договором доручення від 28.02.2006р. №01-83ін-06.

Про наявність у позивача обов`язку повернути відповідачу 5429574,21 грн. у цьому рішенні суду не йдеться, як і не йдеться у цьому рішенні про встановлення строку виконання такого обов`язку.

Таким чином, позивач не є боржником за рішенням господарського суду Львівської області у справі № 5015/393/12 щодо повернення відповідачу грошових коштів в сумі 5429574,21 грн.

Зобов`язання сторін у справі за Договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н29 від 27.09.2011 р. та за рішенням суду у справі № 5015/393/12 не є однорідними. Рішенням Господарського суду Львівської області від 03.10.2018 р. у справі № 914/891/16 підтверджується обов`язок позивача сплатити відповідачу 7522824,69 заборгованості, яка виникла на підставі Договору № /Н29. Відповідно до п. 3 резолютивної частини рішення суду у справі № 5015/393/12 у позивача виник обов`язок прийняти від відповідача індивідуально визначене майно, вичерпний перелік якого надано судом у п. 3 резолютивної частини рішення суду.

Рішенням у справі № 5015/393/12 не встановлено ані обов`язку позивача сплатити відповідачу грошові кошти, ані строку виконання такого обов`язку. Рішення суду виконано позивачем у виконавчому провадженні, в порядку примусового його виконання.

Таким чином, при вчиненні 24.02.2016 р. одностороннього правочину з зарахування зустрічних вимог, відповідачем не було дотримано норми ст. 601 ЦК України щодо одночасної наявності таких умов як зустрічності вимог, що зараховуються, однорідності вимог та настання строків виконання обидвох зустрічних, однорідних зобов`язань (вимог).

Вчиняючи спірний правочин, відповідач порушив при його вчиненні вимоги закону, а саме: ст. 601 ЦК України, а також право позивача на сплату йому відповідачем 5429574,21 грн. заборгованості за Договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н29 від 27.09.2011 р.

При прийнятті рішення у справі, суд виходить з того, що рішенням у справі № 5015/393/12 повністю задоволено позов відповідача. Відповідач у позовній заяві просив суд зобов`язати позивача прийняти матеріали, вказані у прохальній частині позову. Відповідачу була відома балансова вартість цих матеріалів, як без ПДВ так і з ПДВ. Тим не менше, відповідач просив суд зобов`язати позивача прийняти ці матеріали, знаючи, що їхня вартість з ПДВ перевищує наявну у нього перед позивачем заборгованість за Договором доручення № 01-83ін-06 від 28.02.2006 р. у розмірі 41 454 779,40 грн. на 5429574,21 грн. Відповідач знав, що внаслідок задоволення позову у справі № 5015/393/12, позивача зобов`язано прийняти матеріали на суму, що на 5429574,21 грн. перевищує встановлену у п. 5.1. Договору доручення № 01-83ін-06 загальну суму договорів, які мав право укладати відповідач на виконання Договору доручення, а саме 130000000 грн.

Відповідач таку свою помилку за допомогою передбачених ГПК України процесуально-правових інститутів виправити не намагався.

Спірний односторонній правочин змінює встановлену сторонами за взаємною згодою у пункті 5.1. Договору доручення № 01-83ін-06 загальну суму договорів, які мав право укладати відповідач на виконання Договору доручення. Відповідно до п. 5.1. Договору доручення № 01-83ін-06, як встановлено рішенням Господарського суду Львівської області у справі № 5015/393/12, ця сума не повинна перевищувати суму 130 000 000,00 грн. Вчинивши спірний правочин, відповідач фактично збільшив суму цього Договору в односторонньому порядку до 135429574,21 грн. Вказане порушує передбачене ст. 627 ЦК України право позивача на вільне визначення умов договору доручення № 01-83ін-06 відповідно до статті 6 ЦК України.

За наведених обставин, у суду відсутні правові підстави для відмови у задоволенні позову.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на рішення Господарського суду Львівської області у справі № 914/891/16 та необхідність застосування принципу «юридичної визначеності» з таких підстав.

З судових рішень у справі № 914/891/16 вбачається, що позивачу відмовлено у задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 5429574,21 грн. з тих підстав, що в межах цієї справи він не звертався до суду з позовом про визнання недійсною заяви про зарахування або із заявою про визнання Заяви про зарахування недійсною як пов`язаного з предметом спору правочину, як це передбачено частиною третьою статті 237 ГПК України (пункти 8.6. та 8.7. постанови Верховного Суду від 18 червня 2019 у справі № 914/891/16). Заява про зарахування на той момент була не оскаржена та не визнана недійсною.

У матеріалах справи відсутні та відповідачем суду не надані докази, які б підтверджували відсутність у позивача права реалізувати своє право на визнання спірного правочину недійсним у рамках справи № 914/ 261/19.

Суд також не бере до уваги посилання відповідача на акт звіряння, оскільки відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у його постанові від 05 березня 2019 р. у справі № 910/1389/18 інформація, відображена у акті звірки має бути підтверджена первинними документами, аби слугувати доказом визнання боржником такої заборгованості. Такі первинні документи у матеріалах справи № 914/261/19 відсутні.

За таких обставин, у матеріалах справи відсутні й докази, які б спростовували доводи позивача про порушення відповідачем при вчиненні спірного правочину вимог п. 4 ч. 1 ст. 602 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України, суд дійшов висновку, що судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2, 3, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236, 238, 240, 241, 242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, ) від імені якого діє філія «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» (79026, м. Львів, вул. І. Рубчака, 3, ) до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (79039, м. Львів, вул. Золота, 42, ) задовольнити повністю.

Визнати недійсним односторонній правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог від 24.02.2016 р. (вхідний номер УМУ «Львівтрансгаз» 1930 від 26.02.2016 р.) на суму 5429574,21 грн.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (79039, м. Львів, вул. Золота, 42, ) на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, ) від імені якого діє філія «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» (79026, м. Львів, вул. І. Рубчака, 3, ) 1921 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи безпосередньо до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03.09.2019 р.

Головуючий суддя Бортник О.Ю.,

Суддя Петрашко М.М.,

Суддя Синчук М.М.