ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2019 р. Справа№ 910/3131/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Михальської Ю.Б.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"

на рішення господарського суду міста Києва

від 03.06.2019 (повний текст рішення складено 03.06.2019)

у справі №910/3131/19 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1

про стягнення 12157,68 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" про стягнення 12157,68 грн страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26.03.2018 о 00 год. 05 хв. у місті Києві на естакаді (на магістралі від Наддніпрянського шосе до проспекту Науки з боку с. Корчувате) сталася ДТП, за участю застрахованого автомобіля "TOYOTA CELICA" (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого було пошкоджено колесовідбійне огородження естакади, яка знаходиться на балансі комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" на праві господарського відання. Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 27.03.2018 у справі №752/7231/18 ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, обмежившись усним зауваженням, оскільки шкоди здоров`ю або майну інших учасників дорожнього руху ОСОБА_1 завдано не було. Цивільно-правова відповідальність власника "TOYOTA CELICA" як страхувальника на момент ДТП була застрахована Товариством за полісом №АК/8282163. 26.09.2018 позивач направив на адресу відповідача заяву про виплату страхового відшкодування №053/282/01-11/2331, яка залишилася без відповіді та належного реагування; 08.01.2019 комунальне підприємство по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" направило на адресу Товариства претензію №053/282/01-11/30 про виплату страхового відшкодування. Відповідач надав відповідь на претензію позивача листом від 31.01.2019 №0/к/у, в якому повідомив про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.04.2019 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 .

У відзиві на позов відповідач заперечував проти позову, посилаючись на порушення позивачем вимог ст.ст. 33, 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.06.2019 позов Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 , про стягнення 12157,68 грн. задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" на користь Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" 12157 (дванадцять тисяч сто п`ятдесят сім) грн. 68 коп. страхового відшкодування та 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 03.06.2019 у справі №910/3131/19. Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів міста Києва "Київавтошляхміст". Вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм процесуального та матеріального права. При цьому скаржник зазначив, що страховиком, у встановлений законом строк, було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки страховик не був повідомлений про настання випадку ні позивачем, ні третьою особою, пошкоджене майно позивача не було надано призначеному страховиком представнику для огляду у пошкодженому стані, що унеможливило встановлення страховиком розміру заподіяної шкоди, у зв`язку з чим зазначені дії кваліфіковані страховиком, як невиконання потерпілим своїх обов`язків, визначених Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на рішення господарського суду міста Києва від 03.06.2019 у справі №910/3131/19. Постановлено апеляційний перегляд оскаржуваного рішення здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

26.03.2018 о 00 год. 05 хв. у місті Києві на естакаді (на магістралі від Наддніпрянського шосе до проспекту Науки з боку с. Корчувате) сталася ДТП, за участю застрахованого автомобіля "TOYOTA CELICA" (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого було пошкоджено колесовідбійне огородження естакади, яка знаходиться на балансі комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" на праві господарського відання.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 27.03.2018 у справі №752/7231/18 ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, обмежившись усним зауваженням, оскільки шкоди здоров`ю або майну інших учасників дорожнього руху ОСОБА_1 завдано не було.

Начальником виробничого відділу комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" Титаренко Н.М. за допомогою програмного забезпечення АВК-5 та керуючись вимогами ДСТУ 3587-97 "Безпека дорожнього руху "Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди - вимоги до експлуатаційного стану" складено зведений кошторисний розрахунок вартості відновлюваного ремонту колесовідбійної огорожі, відповідно до якого вартість заміни пошкодженої колесовідбійної огорожі склала 12157,68 грн.

Бригадою робітників Південної МЕД комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" були проведені роботи по заміні пошкодженого колесовідбійного огородження, загальна вартість яких склала 12157,68 грн, що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт від 30.03.2018 №3-145 на суму 12157,68 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника "TOYOTA CELICA" як страхувальника на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування" за полісом №АК/8282163.

26.09.2018 позивач направив на адресу відповідача заяву про виплату страхового відшкодування №053/282/01-11/2331, яка залишилася без відповіді та належного реагування.

До вказаної заяви позивачем додано, зокрема, довідку Управління патрульної поліції, якою встановлено факт ДТП з інформацією щодо учасників; постанову Голосіївського районного суду міста Києва, якою встановлено вину третьої особи; фото фіксацію місця ДТП; кошторисну документацію та акт виконаних робіт щодо розміру заподіяної шкоди.

08.01.2019 позивачем направлено на адресу відповідача претензію №053/282/01-11/30 про виплату страхового відшкодування.

Листом від 31.01.2019 №0/к/у відповідач повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Оскільки вимоги позивача були залишені відповідачем без задоволення, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 12157,68 грн.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права). Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

У Законі України "Про страхування" встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункт 9 частини першої статті 7 Закону).

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За змістом цього Закону (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, страховик - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону.

Відповідно до підпункту 33.1.4. пункту 33.1 Закону, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Разом з тим, в силу приписів статті 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Отже, посилання відповідача на порушення позивачем вимог Закону щодо не повідомлення страховика про настання ДТП, що, на думку відповідача, є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є безпідставними.

Також безпідставними є доводи відповідача про наявність підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування з огляду на не збереження комунальним підприємством по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" пошкодженого майна до огляду його страховиком.

Виходячи зі змісту статті 33 Закону, водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Водночас, у відповідності до пункту 4.4.4 ДСТУ 3587-97 "Безпека дорожнього руху "Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди - вимоги до експлуатаційного стану" пошкоджені елементи дорожніх огороджень підлягають відновленню або заміні протягом 5 діб з моменту виявлення дефектів.

Відповідно до пункту 7.14 Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 14.02.2012 № 54 "Про затвердження Технічних правил ремонту і утримання вулиць та доріг населених пунктів", пошкоджені елементи транспортних і пішохідних огорож змінюються новими.

Згідно зі ст.24 Закону України "Про дородній рух", власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Виходячи зі змісту п.11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених Постановою КМУ від 30.03.1994 №198, Власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух.

Таким чином, виконуючи статутні обов`язки, позивач виконав роботи по заміні пошкодженого в результаті ДТП огородження, забезпечивши тим самим безпеку дорожнього руху.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідна правова позиція викладена також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, постановах Верховного Суду від 15.08.2018 у справі №209/3145/15-ц, від 04.09.2018 у справі №910/22146/17, від 05.09.2018 у справі №205/2997/15-ц, від 19.09.2018 у справі №753/21177/16-ц.

Статтею 32 Закону встановлено випадки, коли шкода не відшкодовується. Відповідачем не доведено наявності будь-якої з наведених у статтях 32 та 37 Закону обставин, у зв`язку з існуванням яких страхувальник має право відмовити у виплаті страхового відшкодування.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не доведено та не надано належних доказів на підтвердження виконання ним проведення розслідування щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування у відповідності до положень ст. 34 Закону; відповідачем не доведено неможливості із наявної у нього інформації та документів встановити факт ДТП, причин та обставин її настання та розмір завданих позивачу збитків.

Доданий відповідачем до відзиву на позов звіт про визначення зносу нерухомого майна - естакади на магістралі від Наддніпрянського шосе до проспекту Науки, що зазнало матеріального збитку, не відповідає вимогам ст.12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" у зв`язку з чим не може братися судом до уваги та бути підставою для визначення вартості матеріального збитку та відповідно розміру страхового відшкодування.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 12157,68 грн страхового відшкодування є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 03.06.2019 у справі №910/3131/19 - без змін.

Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Ю.Б. Михальська