ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2019 справа № 914/1469/19

За позовною заявою: Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Управлінська компанія Нове місто, м. Львів

про стягнення заборгованості за договором № 5150/1617-ТЕ-21 купівлі-продажу природного газу від 30.09.2016 в розмірі 5728,44 грн

Суддя У.І. Ділай

Секретар М.Я. Куць

За участі представників сторін:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: Цимбала Н.І. - представник (№б/н від 01.03.2019)

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Управлінська компанія Нове місто про стягнення заборгованості за договором № 5150/1617-ТЕ-21 купівлі-продажу природного газу від 30.09.2016 в розмірі 5728,44 грн.

Ухвалою суду від 30.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання на 09.09.2019.

30.07.2019 відповідач подав до суду відзив, в якому зазначено, що до позовних вимог про стягнення пені за період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року слід застосувати спеціальну позовну давність та повністю відмовити в задоволенні позову.

Позивач в судове засідання 09.09.2019 явку повноважного представника не забезпечив, причин неявки та невиконання вимог ухвал суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.09.2019 заперечив проти позовних вимог, з підстав зазначених у відзиві, просив відмовити в задоволенні позову.

В процесі розгляду матеріалів справи суд -

встановив:

30 вересня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 5150/1617-ТЕ-21 постачання природного газу, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язувався поставити відповідачу у 2016-2017 роках природний газ, а відповідач зобов`язувався оплатити його на умовах договору.

Згідно п.6.1. договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до умов п.8.2. договору, у разі невиконання відповідачем умов п.6.1. цього договору, відповідач зобов`язується позивачу (крім суми заборгованості) пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв природній газ на загальну суму 513554,83 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу долученими до матеріалів справи.

Як зазначив позивач у позовній заяві, відповідач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, проте, порушив строки виконання зобов`язання.

Керуючись умовами п.7.2. договору № 5150/1617-ТЕ-21 постачання природного газу від 30.09.2016, у зв`язку із порушенням покупцем умов п.6.1. цього договору, нарахував відповідачу 4133,15грн пені.

Крім того, позивач згідно умов ст.625 ЦК України нарахував відповідачу 919,08грн інфляційних втрат та 676,22грн 3% річних.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач уклали договір № 5150/1617-ТЕ-21 постачання природного газу від 30.09.2016, у зв`язку із чим набули взаємних прав і обов`язків.

За договором поставки, відповідно до вимог п. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, але при укладенні договору сторони повинні керуватися вимогами Цивільного кодексу України, іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач свої зобов`язання щодо передачі товару за спірним договором виконав повністю, що підтверджується копіями актів приймання-передачі природного газу, долучених до матеріалів справи.

Факт поставки позивачем відповідачу газу згідно умов спірного договору відповідачем не заперечено. Проте, відповідач свої зобов`язання за спірним договором виконав невчасно.

Інфляційні нарахування та стягнення трьох процентів річних від простроченої суми на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування суми 3% річних та інфляційних втрат, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, судом встановлено, що позивач просить правомірно стягнути з відповідача 919,08грн інфляційних втрат та 676,22грн 3% річних.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 4133,15грн пені суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 8.2. Договору та ст.ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, позивач просив стягнути з відповідача пеню в розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу в розмірі 4133,15грн.

В ході судового розгляду відповідач заявив про застосування строків позовної давності.

За умовами п. 10.3 договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних становить п`ять років.

Відповідно до положень ст. 259 Цивільного кодексу України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Згідно із п. 10.3 спірного договору, сторони погодили та збільшили строк позовної давності, в тому числі і до вимоги про стягнення пені, - до п`яти років. Позов подано до суду 17.07.2019. Таким чином, позовна давність щодо вимоги про стягнення пені за період з жовтня 2016 року по вересень 2017 року ще не сплила, відтак заява про позовну давність задоволенню не підлягає.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування суми пені судом встановлено, що вимога про стягнення з відповідача 4133,15грн пені - підлягає задоволенню.

Судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Керуючись статтями 4, 7, 13, 14, 73, 74, 76-79, 91, 96, 120, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Управлінська компанія Нове місто (79024, м. Львів, вул. Волинська, 10, ідентифікаційний код 38243374) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 4133,15грн пені, 919,08грн інфляційних втрат, 676,22грн 3% річних та 1921,00грн судового збору.

3.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України. Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 13.09.2019.

Суддя Ділай У.І.