ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року

м. Київ

Справа № 924/951/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Губенко Н.М. - головуючий, Кролевець О.А., Студенець В.І.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення Господарського суду Хмельницької області

у складі судді Грамчука І.В.

від 11.03.2019 та

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Гудак А.В., Петухов М.Г., Олексюк Г.Є.

від 05.06.2019

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Комунального підприємства "Південно-Західні тепломережі"

про стягнення 890 205,22 грн, з яких 709 370,03 грн заборгованості, 141 649,05 грн пені, 18144,45 грн 3% річних та 21 041,69 грн інфляційних нарахувань.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Комунального підприємства "Південно-Західні тепломережі" про стягнення 709 370,03 грн заборгованості, 141 649,05 грн пені, 18 144,45 грн 3% річних, 21041,69 грн інфляційних нарахувань.

Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.04.2016 № у частині своєчасного розрахунку за транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

01 квітня 2016 року між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (перейменоване на Акціонерне товариство "Укртрансгаз") (далі - Газотранспортне підприємство) та Комунальним підприємством "Південно-Західні тепломережі" (далі - Замовник) було укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № (долі - Договір), відповідно до пункту1.1 якого Газотранспортне підприємство зобов`язується надати Замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу Замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а Замовник зобов`язується внести плату за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами Договору.

Згідно з пунктом 1.2 Договору річний плановий обсяг транспортування природного газу Замовника складає 20 562,45 тис. куб. м.

Пунктами 3.1, 3.4 Договору передбачено, що послуги по транспортуванню природного газу оформлюються Газотранспортним підприємством і Замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами. Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків Замовника з Газотранспортним підприємством.

Відповідно до пункту 5.1 Договору розрахунки за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Газотранспортне підприємство зобов`язується розміщувати інформацію про чинні тарифи на своєму офіційному веб-сайті та в засобах масової інформації.

Згідно з пунктами 5.3, 5.4 Договору розрахунковий період за Договором становить один місяць з 09:00 години першого дня місяця до 09:00 години першого дня наступного місяця включно. Вартість фактично наданих Газотранспортним підприємством Замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг.

Відповідно до пункту 5.5 Договору оплата послуг за транспортування природного газу здійснюється Замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за 10 днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до 20 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Пунктом 7.3 Договору передбачено, що у разі порушення Замовником строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

На виконання умов Договору Газотранспортне підприємство у період з березня 2018 року по серпень 2018 року надало Замовнику послуги з транспортування газу на загальну суму 1 100 795,84 грн, що підтверджується підписаними обома сторонами актами наданих послуг від 31.01.2018 №03-18-, від 30.04.2018 №04-18-, від 31.05.2018 №05-18-, від 30.06.2018 №06-18-, від 31.07.2018 №07-18-, від 31.08.2018 №08-18-.

Відповідач, у порушення умов Договору, не виконав своїх зобов`язань щодо повної оплати позивачу наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами за період з березня 2018 року по серпень 2018 року на загальну суму 709 370,03 грн.

Під час розгляду даної справи в суді першої інстанції відповідачем було сплачено позивачу суму основного боргу у розмірі 709 370,03 грн.

Відповідач, у порушення умов договору, оплатив послуги, надані позивачем за період з березня 2018 року по серпень 2018 року з порушенням строку їх оплати.

3. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 11.03.2019 провадження у справі в частині стягнення 709 370,03 грн основного боргу закрито; позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Комунального підприємства "Південно-Західні тепломережі" на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 134 308,33 грн пені, 11 615,83 грн 3% річних, 87,21 грн інфляційних втрат, 2 190,17 грн судових витрат. В решті позову відмовлено.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.06.2019 рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.03.2019 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 7 340,72 грн, 3% річних у розмірі 6 528,62 грн та інфляційних втрат у розмірі 20 954,48 грн скасовано та ухвалено нове рішення, яким викладено абзаци 3 та 5 резолютивної частини рішення в новій редакції, згідно з якою стягнуто з відповідача на користь позивача 140 104,64 грн пені, 12 361,24 грн 3% річних, 21041,69 грн інфляційних втрат, 12 812,29 грн судових витрат за подання позовної заяви; в частині стягнення пені в сумі 1 544,41 грн та 3% річних в сумі 5783,21 грн відмовлено; в решті рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.03.2019 у справі №924/951/18 залишено без змін.

Рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції мотивовані тим, що:

- провадження у справі в частині стягнення 709 370,03 грн основного боргу підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки під час розгляду справи відповідачем вказана сума боргу була сплачена;

- вимоги позивача про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат є частково обґрунтованими, оскільки розрахунок (доданий до позову) заявлених до стягнення вказаних вимог є арифметично невірний та зроблений позивачем без врахуванням умов пункту 5.5 Договору та місяців, у яких була дефляція;

- уточнений розрахунок заявлених до стягнення вимог про стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат, наданий на вимогу суду апеляційної інстанції є обґрунтованим та арифметично вірним.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.03.2019 в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення 7 340,72 грн пені, 6 528,62 грн 3% річних, 20 954,48 грн інфляційних втрат та скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.06.2019 в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення 1544,41 грн пені, 5 783,21 грн 3% річних і прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

5. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що:

- суд дійшов неправомірного та безпідставного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, чим неправильно застосував статті 267, 526, 530, 612, 625 Цивільного кодексу України, статті 193, 231 Господарського кодексу України;

- судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, а саме, статті 7, 73, 86, 91, 236 Господарського процесуального кодексу України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;

- суд апеляційної інстанції не наводить обґрунтування в частині незадоволених позовних вимог про стягнення 1 544,41 грн пені, 5 783,21 грн 3% річних, що свідчить про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

6. Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив, що відповідно до частини 3 статті 295 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду судових рішень.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

7. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

З урахуванням меж розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, та згідно із компетенцією, визначеною законом, Верховний Суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

8. Джерела права й акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, правовідносини сторін у даній справі виникли на підставі Договору.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на виконання умов Договору позивач у період з березня 2018 року по серпень 2018 року надав відповідачу послуги з транспортування газу на загальну суму 1 100 795,84 грн, що підтверджується підписаними обома сторонами актами наданих послуг від 31.01.2018 №03-18-, від 30.04.2018 №04-18-, від 31.05.2018 №05-18-, від 30.06.2018 №06-18-, від 31.07.2018 №07-18-, від 31.08.2018 №08-18-.

Відповідно до пункту 5.5 Договору оплата послуг за транспортування природного газу здійснюється Замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за 10 днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до 20 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Відповідач, у порушення умов Договору, неналежно виконав свої зобов`язання щодо повної оплати позивачу наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами за період з березня 2018 року по серпень 2018 року на загальну суму 709 370,03 грн. Вказана сума боргу була оплачена відповідачем під час розгляду даної справи в суді першої інстанції.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірних висновків про неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором щодо своєчасного розрахунку за надані позивачем послуги.

Також є обґрунтованими висновки судів в частині закриття провадження у справі в частині стягнення 709 370,03 грн основного боргу на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що пунктом 7.3 Договору передбачено, що у разі порушення Замовником строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наданий позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, долучений до позовної заяви, є необґрунтованим, оскільки в такому розрахунку позивач здійснює нарахування пені без врахування розділу 5 Договору та при нарахуванні інфляційних втрат не враховуючи місяці, у яких була дефляція.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, витребував у позивача детальний розрахунок щодо сплати за транзит природного газу за чотири періоди, які зазначені в позовній заяві, а саме: березень, квітень, травень, червень 2018 року з урахуванням проплат (сум та дат) та детальний розрахунок нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені окремо за кожен період вказаний в позовній заяві.

На виконання вимог суду позивачем було надано суду апеляційної інстанції детальні розрахунки нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені за неналежне виконання відповідачем умов Договору, відповідно до яких позивачем, з врахування положень пунктів 5.5, 7.3 Договору, а саме з 21 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до актів наданих послуг з березня по червень 2018 року та з урахуванням раніше перерахованих коштів здійснено нарахування 3% річних в сумі 12 361,24 грн, пені в сумі 140 104,64 грн та 27418,48 грн інфляційних втрат.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши скоригований позивачем розрахунок заявлених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, встановив, що такий розрахунок є арифметично вірним, тому враховуючи межі позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що з відповідача підлягають стягненню 140 104,64 грн пені, 12 361,24 грн 3% річних, 21 041,69 грн інфляційних втрат.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції, встановивши усі фактичні обставини справи та надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, дійшов правомірного висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Суд касаційної інстанції відхиляє як необґрунтовані аргументи касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції не наводяться обґрунтування в частині незадоволених позовних вимог про стягнення 1 544,41 грн пені та 5 783,21 грн 3% річних, оскільки, як зазначено і судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, розрахунок заявлених до стягнення, зокрема, сум пені та 3% річних, доданий до позову не враховував положень пункту 5.5 Договору щодо настання строку виконання відповідачем зобов`язань з остаточного розрахунку за надані позивачем у конкретному місяці послуги.

При цьому, сам позивач у скорегованому розрахунку, поданому на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції, з врахування положень пунктів 5.5, 7.3 Договору, визначає до стягнення, зокрема, пеню у розмірі 140 104,64 грн та 3% річних у розмірі 12 361,24 грн.

Інші аргументи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судових рішень, оскільки вони спростовуються викладеними обставинами, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального права та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин. Водночас оцінка доводів касаційної скарги, спрямованих на заперечення встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи та переоцінку доказів у ній, перебуває поза межами перегляду справи в касаційній інстанції, яка відповідно до частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З огляду на наведене Верховний Суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги позивача без задоволення, а судових рішень першої та апеляційної інстанцій без змін через відсутність передбачених процесуальним законом підстав для їх скасування.

10. Судові витрати

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.03.2019 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.06.2019 у справі №924/951/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.М. Губенко

Судді О.А. Кролевець

В.І. Студенець