ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" вересня 2019 р. Справа № 924/568/18

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., за участю секретаря судового засідання Тлустої У.О., розглянувши у залі судового засідання № 310 справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м. Київ

до сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу "Перший національний аграрний кооператив", м. Хмельницький

про стягнення 58621,61 грн. - сума плати за користування об'єктом лізингу згідно рахунків за лізинговими платежами; 900,01 грн. - 3% річних за час прострочення оплати за користування об'єктом лізингу; 2466,71 грн. - втрати від інфляції за час прострочення оплати за користування об'єктом лізингу,

представники сторін:

позивача: Здоренко В.Є. - згідно довіреності (в режимі відеоконференції);

відповідача: не з'явився.

Процесуальні дії по справі.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 24.09.2018р. по справі № 924/568/18 у позові відмовлено.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.12.2018р. рішення господарського суду Хмельницької області від 24.09.2018р. у справі № 924/568/18 залишено без змін, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" - без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 15.04.2019р. касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" задоволено частково. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.12.2018 та рішення господарського суду Хмельницької області від 24.09.2018р. у справі № 924/568/18 в частині результатів розгляду позовних вимог про стягнення плати за користування об'єктом лізингу та нарахованих на суму цієї плати 3 % річних та інфляційних втрат скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до господарського суду Хмельницької області. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.12.2018 та рішення господарського суду Хмельницької області від 24.09.2018 у справі № 924/568/18 в частині результатів розгляду позовних вимог про стягнення компенсації понесених витрат у зв'язку з розірванням договору лізингу та стягнення нарахованих на суму цієї компенсації 3% річних та інфляційних втрат залишено без змін.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2019р. справу № 924/568/18 передано для розгляду судді Заверусі С.В.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 14.06.2019р. постановлено прийняти справу № 924/568/18 до розгляду, розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 13.08.2019р. продовжено строк підготовчого провадження у справі № 924/586/19 на 30 днів.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 09.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання (в зв'язку із письмовими заявами учасників справи).

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

В липні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" звернулося до господарського суду Хмельницької області з позовом до сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу "Перший національний аграрний кооператив" про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу № 00011757 від 04.12.2015 року в сумі 186282,45 грн., з яких 58621,61 грн. - сума плати за користування об'єктом лізингу, 900,01 грн. - 3 % річних за час прострочення оплати за користування об'єктом лізингу, 2466,71 грн. - витрати від інфляції за час прострочення оплати за користування об'єктом лізингу, 119850,81 грн. - компенсація понесених витрат, 1345,09 грн. - 3 % річних за час прострочення грошового зобов'язання по компенсації понесених витрат, 3098,22 грн. - витрати від інфляції за час прострочення грошового зобов'язання по компенсації понесених витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на наступні обставини.

04.12.2015 року між ТОВ "Порше Лізинг Україна" та сільськогосподарським обслуговуючим кооперативом "Перший національний аграрний кооператив" укладено договір про фінансовий лізинг № 00011757 та додатки до нього, а саме: Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів і Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу.

Об'єктом (предметом) лізингу згідно Договору, є транспортний засіб - автомобіль марки VW LNF Crafter GP 50 LR UH ROBUST, 2015 року випуску, шасі № WV 1ZZZ2EZF6024456, двигун № CKU065838.

Згідно з договором позивач взяв на себе зобов'язання придбати у власність об'єкт лізингу, який обраний відповідно до специфікації лізингоодержувачем. За договором: вартість об'єкту лізингу - 940996 грн., авансовий платіж - 282298,80 грн., обсяг фінансування - 658697,20 грн., кількість лізингових платежів - 60, строк лізингу - 60, лізинговий платіж - 21249,29 грн.

На виконання вимог договору, позивач придбав об'єкт лізингу та передав його по акту прийому-передачі лізингоодержувачу (відповідачу). Згідно з договором відповідач зобов'язаний здійснювати лізингові платежі за Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що є частиною договору. Платежі здійснюються згідно з термінами, визначеними Графіком.

Позивач за договором виставляв відповідачу рахунки на оплату чергових платежів. Проте, неналежна оплата платежів призвела до виникнення заборгованості за період з червня по серпень 2017 року в розмірі 59367,56 грн.

Враховуючи неодноразові прострочення з оплати лізингових платежів з боку лізингоодержувача та у зв'язку з тим, що такі прострочення тривають більше 30 днів, позивач, з метою самозахисту свого права шляхом припинення зобов'язання та реалізації положень ч. 2 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг", 21.08.2017 року на адресу відповідача здійснено доставку вимоги про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкту лізингу та повідомлення про відмову від договору за № 00011757 від 04.12.2015 року. Копія даної вимоги отримана відповідачем 28.08.2017 року.

Однак, вимога позивача щодо повернення об'єкту лізингу була проігнорована відповідачем, внаслідок чого ТОВ "Порше Лізинг Україна" вимушено було керуватись відповідними нормами договору лізингу.

21.12.2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б. вчинено виконавчий напис стосовно повернення лізингоодержувачем (відповідачем) на користь лізингодавця ТОВ "Порше Лізинг Україна" об'єкта фінансового лізингу - автомобіль марки VW LNF Crafter GP 50 LR UH HD ROBUST, 2015 року випуску, шасі № WV 1ZZZ2EZF6024456, двигун № CKU065838, д.н.з. АА 7040 ОХ.

09.02.2018 року державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві було повернуто - автомобіль марки VW LNF Crafter GP 50 LR UH ROBUST, 2015 року випуску, шасі № WV 1ZZZ2EZF6024456, двигун № CKU065838, д.н.з. АА 7040 ОХ стягувачу, а саме ТОВ "Порше Лізинг Україна", про що складено відповідний акт.

Так, за твердженням позивача, п. 6.18 договору сторони погодили, що у випадку розірвання Контракту / відмови від Контракту за ініціативою ТОВ "Порше Лізинг Україна" відповідно до п. 12 Контракту, лізинговий платіж буде вважатися платою за користування об'єктом лізингу.

Відтак, позивачем на підставі п. 6.18 Контракту нараховано плату за фактичне користування об'єктом лізингу в період з вересня 2017 року по лютий 2018 року на загальну суму 58621,61 грн., яку заявлено до стягнення разом з нарахованими інфляційними та 3 % річних.

У відповіді на відзив від 15.08.2018р. позивач стверджує, зокрема, що відповідач у відзиві повідомляє суд про те, що ним не було отримано рахунків від 01.11.2017р.; 01.12.2017р.; 03.01.2018р. та нагадування про несплату заборгованості. Позивач звертає увагу суду на те, що у відповідності до умов договору про фінансовий лізинг № 00011757 від 04.12.2015р. (загальні комерційні умови) лізингові платежі перераховуються лізингоодержувачем на рахунок, зазначений позивачем у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування) не пізніше дати, вказаної у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів. Крім того, п. 6.9. визначено, що лізингоодержувач інформує позивача протягом (п'яти) 5 робочих днів з дати виставлення рахунка щодо можливого неотримання такого рахунка. Таким чином, підписуючи договір про фінансовий лізинг № 00011757 від 04.12.2015р. з його невід'ємними додатками, сторони погодили та встановили, що обов'язок по отриманню рахунків та вчасну оплату рахунків - покладений на відповідача і в разі відсутності рахунків, саме відповідач повинен повідомити позивача про відсутність такого рахунку. Як вказує позивач, посилання відповідача на повідомлення від 11.05.2018р. не може бути належним доказом відсутності заборгованості останнього, зважаючи на те, що відповідач умови договору не виконав та доказів зворотного не надає. Вказане повідомлення було сформовано помилково, як і акт звірки на який посилається відповідач, як на підставу для відмови у позові. Акт звірки, який не підписаний жодною із сторін, на який посилається відповідач, не може слугувати належним доказом виконання останнім зобов'язань за договором, оскільки сам акт не підписаний сторонами договору. Сторони не погоджували використання електронної пошти в якості методу підписання будь-яких правочинів або проміжних документів. Інформація зазначена в акті містить суперечності, а тому не може бути прийнята до уваги, оскільки платежів від відповідача за період з 01.01.2018 р. по 20.06.2018 р. - не надходило. В разі, якщо відповідач дійсно здійснював якісь платежі на користь позивача, відповідач мав би надати такі документи. Однак, зважаючи на те, що платежі не здійснювались є підстави стверджувати про невідповідність інформації зазначеної в акті доданому відповідачем дійсним обставинам справи і неможливість використання такого акту в якості доказів належного виконання зобов'язань.

Більше того, у позовній заяві вказувалось про те, що внаслідок неодноразового порушення умов договору з оплати лізингових платежів з боку лізингоодержувача та з у зв'язку з тим, що такі прострочення тривають більше 30 днів, позивач, з метою захисту своїх прав та інтересів, 21.08.2017р. на адресу відповідача направив вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкту лізингу та повідомлення про відмову від договору за № 00011757 від 04.12.2015р., яка була отримана представником відповідача 28.08.2017 року.

Зважаючи на те, що вимога була проігнорована, 21.12.2017р. приватним нотаріусом Одеського міського, нотаріального округу було вчинено виконавчий напис стосовно повернення лізингоодержувачем на користь лізингодавця об'єкта лізингу. В процесі примусового виконання виконавчого напису 09.02.2018р. державним виконавцем було повернуто автомобіль (об'єкт лізингу) стягувачу, а саме позивачу, про що складено відповідний акт.

Майно було повернуто в порядку примусового виконання, а не добровільно, як того вимагає чинне законодавство України та домовленість сторін. І в такому випадку позивач має право на нарахування плати за користування об'єктом лізингу, а на відповідача покладений обов'язок сплатити плату за користування об'єктом лізингу. Крім того, п. 6.18 договору сторони погодили, що у випадку розірвання договору/відмови від договору за ініціативою позивача відповідно до п. 12 контракту, лізинговий платіж буде вважатися платою за користування об'єктом лізингу.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню плата за фактичне користування об'єктом лізингу а також 3 % річних та втрати від інфляції.

19.08.2019р. представником позивача надано суду заяву про долучення розрахунку позовних вимог, відповідно до якого позивачем на підставі п. 6.18 договору про фінансовий лізинг від 04.12.2015р. нараховано плату за фактичне користування об'єктом лізингу в сумі 58621,61 грн. за період листопад-грудень 2017р. та січень 2018р. Крім того, позивачем на суму боргу було нараховано інфляційні втрати в розмірі 2466,71 грн. та 3% річних в розмірі 900,01 грн. по кожному із грошових зобов'язань. Таким чином, заявлена до стягнення заборгованість за користування об'єктом лізингу становить 61988,33 грн.

Також у заяві від 13.08.2019р. представник позивача повідомив суд про можливість розгляду справи № 924/568/18 по суті, відразу після закінчення підготовчого судового засідання.

Представником відповідача у відзиві на позов вказано, зокрема, що вимоги про стягнення плати за фактичне користування об'єктом лізингу позивач обґрунтовує наявністю п. 6.18 договору, де вказано, що у разі розірвання договору, відмови від договору за ініціативою позивача, лізинговий платіж буде вважатися платою за користування об'єктом лізингу. На підтвердження розміру боргу позивач подав рахунки: від 01.11.17р., 01.12.17р., 03.01.18р. та нагадування про несплату. При цьому, позивач не додав підтвердження отримання вказаних доказів відповідачем.

Крім того, позивач посилається на зведену облікову виписку з рахунку відповідача. Однак, позивач не вказує, що на адресу відповідача 11.05.18р. надсилалось повідомлення про заборгованість за договором, яка складала 29577,35 грн., а 13.07.18р. на електронну пошту відповідача з електронної пошти позивача надійшло повідомлення, до якого додано акт звірки розрахунків, у відповідності до якого заборгованість дорівнює 0,00 грн.

В запереченнях на відповідь на відзив від 23.08.2019р. вказано, що за п. 12.9. договору в 10 денний строк від дати одержання запиту відповідач сплачує позивачу будь-яку різницю між вартістю об'єкта лізингу (сума грошових коштів, що була фактично отримана позивачем в результаті продажу об'єкта лізингу, або якщо об'єкт лізингу залишився у власності позивача - ринковою вартістю об'єкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) та лізинговими платежами, що залишаються несплаченими відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів, а також інших платежів, що залишилися несплаченими за договором.

Якщо сума грошових коштів, що була фактично отримана позивачем внаслідок продажу об'єкта лізингу (або у разі якщо об'єкт лізингу залишається у власності позивача - ринкова вартість об'єкта, що визначається професійним оцінювачем майна за законодавством) дорівнює або перевищує лізингові платежі, що залишилися нездійсненими відповідно до Графіка, а також інші платежі за договором, що залишилися несплаченими цей пункт 12.9 не застосовується.

Отже, після вилучення об'єкта лізингу, позивач зобов'язаний був за рахунок грошових коштів, отриманих внаслідок продажу об'єкта лізингу (або якщо об'єкт лізингу залишився у позивача - за рахунок його ринкової вартості) провести зарахування платежів в порядку, встановленому договором.

Таким чином, оскільки згідно п. 6.18 договору лізинговий платіж вважатиметься платою за користування об'єктом лізингу, після вилучення об'єкта лізингу, позивач зобов'язаний був провести відповідне зарахування або надіслати запит з приводу сплати різниці непогашених платежів. Однак, позивач не додав доказів будь-якої різниці між вартістю об'єкта лізингу та залишку непогашених платежів, а саме, не подав доказів реалізації майна, його ціни в результаті реалізації, чи оцінки такого майна, якщо воно залишилось у нього.

Наведене підтверджується також актом звірки розрахунків, який, на думку позивача, не підписаний і, отже, не може враховуватися. Проте, на думку відповідача, засобами доказування є й електронні докази, яким і є акт.

Також, позивач стверджує, що повідомлення про заборгованість від 04.12.15р. сформовано помилково. Проте, відповідач вказує, що воно зроблено на бланку позивача та підписано директором.

У відзиві на позовну заяву від 26.06.2019р. представник відповідача зазначає, зокрема, що в п. 66 постанови Верховного Суду від 15.04.2019р. вказано, що за умови продовження фактичного користування об'єктом (предметом) лізингу після розірвання договору лізингу колишнім лізингоодержувачем, ця особа звільняється від сплати лише покупної вартості об'єкту лізингу. У відповідності з рахунками-фактурами доданими до позову, покупна вартість об'єкта лізингу за кожним лізинговим платежем становить 9471,53 грн. Тому, відповідно до висновку Верховного Суду в даній справі, позивач має право на стягнення інших платежів (процентів та комісії) в розмірі 29577,35 грн. Таку ж суму, зокрема, вказано і в повідомленні позивача від 11.05.2018р.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідачем висловлено думку про те, що після вилучення об'єкта лізингу, позивач зобов'язаний був за рахунок суми грошових коштів, що була фактично отримана товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" внаслідок продажу об'єкта лізингу або у разі якщо об'єкт лізингу залишився у власності товариства за рахунок ринкової вартості об'єкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства, провести зарахування платежів в порядку визначеному п. 6.12 контракту. Тому, оскільки відповідно до п. 6.18 договору лізинговий платіж вважатиметься платою за користування об'єктом лізингу, після вилучення об'єкта лізингу, позивач зобов'язаний був провести відповідне зарахування або надіслати запит щодо сплати різниці непогашених платежів. Однак, позивачем не надано доказів будь-якої різниці між вартістю об'єкта лізингу та залишку несплачених платежів, зокрема, не надано документів, що підтверджують реалізацію об'єкта лізингу, розмір отриманих від реалізації об'єкта лізингу суми грошових коштів, не надано професійної оцінки майна, якщо об'єкт лізингу залишився у власності позивача, жодного запиту до відповідача не надіслано. Тобто, упущена вигода згідно п. 12.9. комерційних умов складається з усіх непогашених за рахунок отриманих від продажу об'єкта лізингу або вартості об'єкта лізингу, платежів, в тому числі і плати за фактичне користування об'єктом лізингу. На підставі вищевикладеного представник відповідача просить суд у позові відмовити повністю.

Відповідач в судове засідання 09.09.2019р. не з'явився, причини неявки не повідомив. При цьому судом враховується, що відповідач в підготовчому засіданні 13.08.2019р. повідомив суд, що останнім подано всі докази по справі, заяви та клопотання, які можна подати в підготовчому засіданні відсутні. Крім того, відповідачем подано письмову згоду на розгляд справи по суті у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Згідно ч. 3 ст. 252 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи вищевикладене, відсутність клопотання сторін про відкладення розгляду справи, згоду сторін на розгляд справи по суті у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання, належного повідомлення відповідача, суд приходить до висновку про розгляд справи без участі відповідача та за наявними в матеріалах справи доказами.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

04.12.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (далі - ТОВ "Порше Лізинг Україна", лізингодавець) та сільськогосподарським обслуговуючим кооперативом "Перший національний аграрний кооператив" (далі - СОК "Перший національний аграрний кооператив", лізингоодержувач) укладено Договір про фінансовий лізинг № 00011757 (далі - Договір лізингу) та додатки до нього, серед яких Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу (далі - Загальні умови) та Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) (далі - Графік платежів), які є невід'ємними частинами Договору лізингу.

Згідно з п. 3.1 Загальних умов, об'єктом (предметом) лізингу є транспортний засіб, зазначений у Контракті. Детальна характеристика (індивідуалізація) об'єкту лізингу визначена сторонами в Договорі лізингу, відповідно до якої ним є транспортний засіб типу VW LNF Crafter GP 50 LR UH HD ROBUST, 2015 року випуску, шасі № WV 1ZZZ2EZF6024456, двигун № CKU065838; вартість об'єкту лізингу - 940996 грн.; авансовий платіж - 282298,80 грн.; обсяг фінансування - 658697,20 грн.; кількість лізингових платежів 60; строк лізингу - 60 місяців; платіж 21249,29 грн.

Відповідно до п.п. 3.2 та 3.1 Загальних умов, лізингодавець прийняв на себе зобов'язання придбати у власність об'єкт лізингу, який був обраний відповідно до специфікації лізингоодержувачем та в повній мірі відповідає вимогам лізингоодержувача. Лізингоодержувач на власний розсуд здійснив вибір Дилера-продавця, у якого ТОВ "Порше Лізинг Україна" придбало Об'єкт лізингу.

Таким чином, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов Договору лізингу (п. 21.4. Загальних умов), а саме: предмет лізингу та його вартість; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); початок та кінець строку лізингу, розмір першого лізингового платежу, щомісячні платежі; графік платежів; умови передачі предмета лізингу у власність лізингоодержувача після закінчення строку лізингу та інше.

На виконання умов укладеного Договору лізингу та п. 3.2 Загальних умов, ТОВ "Порше лізинг Україна" придбано об'єкт лізингу та передано його у користування під виплату лізингових платежів лізингоодержувачу СОК "Перший національний аграрний кооператив", що підтверджується рахунком № 000387 від 07.12.2015р., свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 25.12.2015р. та актом прийому-передачі від 25.12.2015р.

Пунктом 1 акту прийому передачі від 25.12.2015р. сторони підтвердили, що лізингодавець передав лізингоодержувачу на умовах контракту об'єкт лізингу - автомобіль марки VW LNF Crafter GP 50 LR UH HD ROBUST, 2015 року випуску, державний реєстраційний номер АА7040ОХ. Лізингоодержувач підтверджує отримання вказаного автомобіля та всіх документів, необхідних для експлуатації (п. 6 акту прийому-передачі).

Відповідно до п. 12.2 Загальних умов, строк лізингу починається з дати підписання акту прийому-передачі лізингоодержувачем об'єкта лізингу.

Згідно з п. 6.1 Загальних умов, для експлуатації об'єкту лізингу лізингоодержувач щомісяця здійснюватиме на користь лізингодавця лізингові платежі відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування), що являє собою невід'ємну частину цього контракту, та інших положень контракту. Кожний лізинговий платіж включає:

- частину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості об'єкта лізингу);

- проценти (винагорода лізингодавця за отримання та використання лізингоодержувачем об'єкта лізингу);

- комісії;

- покриття витрат, пов'язаних з оплатою послуг та відшкодуваннями, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим контрактом, та інші витрати, передбачені або прямо вказані контрактом.

Розмір лізингових платежів та інших платежів, що підлягають сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця, визначаються у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (п. 6.3 Загальних умов).

Відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), перший лізинговий платіж підлягав сплаті 04.12.2015р., а останній - 15.12.2020р. Чергові лізингові платежі сплачуються щомісячно на відповідну дату поточного місяця, що погоджена сторонами у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування).

Згідно з п. 6.5 Загальних умов, лізингові платежі перераховуються лізингоодержувачем на рахунок зазначений ТОВ "Порше Лізинг Україна" у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування) не пізніше дати, вказаної у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування).

Лізингоодержувач інформує лізингодавця протягом 5 днів з дати виставлення рахунків щодо можливого неотримання такого рахунка (п. 6.9 Загальних умов).

Лізингоодержувач зобов'язується сплатити всі та будь які платежі протягом 5 робочих днів з моменту відправлення лізингодавцем відповідної вимоги та/або рахунка, якщо інший строк не обумовлено в контракті або погоджено сторонами додатково. Якщо лізиногодержувач не сплатить платежі у вказаний строк, лізингодавець має право застосувати санкції за прострочення відповідно до п. 8 контракту (п. 6.17 Загальних умов).

Згідно із зведеною обліковою випискою з рахунку клієнта СОК "Перший національний аграрний кооператив", останній у період з грудня 2015 року по травень 2017 року належним чином виконував свої зобов'язання за договором лізингу, однак, починаючи з червня по серпень 2017 лізингові платежі вносилися несвоєчасно, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 59367,56 грн.

Відповідно до п. 8.3 Загальних умов, якщо лізингоодержувач прострочить виплату лізингового платежу протягом більш, як 10 робочих днів лізингодавець має право надіслати лізингоодержувачу першу вимогу щодо сплати в письмовій формі. Якщо лізингоодержувач не здійснить оплату протягом 7 робочих днів з моменту відправлення першої вимоги щодо сплати, лізингодавець надсилає в такий же спосіб другу вимогу щодо сплати, яка подовжує строк здійснення оплати ще на вісім робочих днів. Якщо лізингоодержувач не здійснить оплату у вказаний термін, лізингодавець має право направити лізингоодержувачу третю вимогу щодо сплати та відмовитися від контракту в односторонньому порядку за п. 12.6.1 контракту. Сторони погодили, що невиконання зобов'язань після надіслання другої вимоги щодо сплати, означає, що лізингоодержувач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов'язання за договором.

Лізингодавець виставляв лізиногодержувачу рахунки на оплату чергових платежів за червень - серпень 2017 року, однак, враховуючи їх несплату, у відповідності до п. 8.3 Загальних умов, лізингодавецем надіслано на адресу лізиногодержувачу нагадування про несплату:

- перше нагадування про несплату від 06.07.2017р. щодо наявної заборгованості по сплаті лізингового платежу у сумі 20123,88 грн. з терміном сплати 15.06.2017р.

- друге нагадування про несплату від 17.07.2017р. щодо наявної заборгованості по сплаті лізингового платежу у сумі 20123,88 грн. з терміном сплати 15.06.2017р.

- третє нагадування про несплату від 07.08.2017р. щодо наявної заборгованості по сплаті лізингового платежу у сумі 20123,88 грн. з терміном сплати 15.06.2017р. та у сумі 19621,84 грн. з терміном сплати 15.07.2017р.

Вказані нагадування про несплату залишені СОК "Перший національний аграрний кооператив" без відповіді та задоволення.

Згідно з п. 8.3.2 Загальних умов, якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату 1 лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш ніж 30 днів, лізингодавець має право розірвати контракт/відмовитися від контракту і витребувати об'єкт лізингу від лізингоодержувача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Відповідно до п. 12.6.1 Загальних умов, лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати цей контракт/відмовитися від контракту та повернення об'єкту лізингу у випадках: лізингоодержувач не сплатив 1 (один) наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 (тридцять) календарних днів.

Згідно з п. 12.13 Загальних умов, у випадках, передбачених п. 12.6, контракт вважається розірваним на 10-й (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони.

Враховуючи невиконання СОК "Перший національний аграрний кооператив" своїх зобов'язань зі сплати лізингових платежів понад 30 календарних днів, ТОВ "Порше лізинг Україна" 21.08.2017р. надіслано на його адресу вимогу вих. № 00011757 від 16.08.2017р. про сплату заборгованості за Договором лізингу, повідомлення про відмову від договору та повернення об'єкту лізингу протягом десяти робочих днів, яку останнім отримано 28.08.2017р. згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

СОК "Перший національний аграрний кооператив" вимогу ТОВ "Порше лізинг Україна" залишено без реагування.

З огляду на положення п. 12.13 Загальних умов, за яким контракт вважається розірваним на 10 робочий день з дня надіслання відповідного письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони, Договір лізингу є розірваним з 06.09.2017р.

21.12.2017р. Калінюком О.Б., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, вчинено виконавчий напис нотаріуса, зареєстрований реєстрі за № 868, яким запропоновано зобов'язати повернути: від СОК "Перший національний аграрний кооператив" на користь ТОВ "Порше Лізинг Україна" об'єкт фінансового лізингу - т/з марка Volkswagen, модель Crafter 50, номер шасі WV 1ZZZ2EZF6024456, рік випуску 2015, колір - білий, реєстраційний номер АА7040ОХ, що був переданий у користування на підставі Договору лізингу за несплачені лізингові платежі в період з 16.06.2017р. по 16.08.2017р.

08.02.2018р. державним виконавцем Подільського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55457296 щодо виконання виконавчого напису нотаріуса № 868, виданого 21.12.2017р.

09.02.2018р. державним виконавцем розшукано транспортний засіб, що підлягає поверненню за виконавчим написом та передано представнику ТОВ "Порше Лізинг Україна", про що складено акт державного виконавця від 09.02.2018р.

12.02.2018р. державним виконавцем Подільського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 55457296.

Відповідно до п. 6.18 Загальних умов, сторони погоджуються, що у випадку розірвання контракту за ініціативою ТОВ "Порше Лізинг Україна" відповідно до п. 12 контракту, лізинговий платіж буде вважатися платою за користування об'єктом лізингу.

На підтвердження наявності боргу за фактичне користування об'єктом лізингу після розірвання Договору лізингу у розмірі 58621,61 грн., ТОВ "Порше Лізинг Україна" надано рахунки-фактури щодо відшкодування частини вартості об'єкта лізингу, процентів та комісії, а саме:

- № 59101-00390611 від 01.11.2017р. на суму 19621,84 грн., в т.ч. 9471,53 грн. відшкодування вартості об'єкта лізингу, 8196,06 грн. проценти, 1954,25 грн. комісії;

- № 59101-00394017 від 01.12.2017р. на суму 19621,84 грн., в.т.ч. 9628,21 грн. відшкодування вартості об'єкта лізингу, 8039,38 грн. проценти, 1954,25 грн. комісії;

- № 59101-00397258 від 03.01.2018р. на суму 19377,93 грн., в т.ч. 9944,52 грн. відшкодування вартості об'єкта лізингу, 7479,16 грн. проценти, 1954,25 грн. комісії.

Водночас, відповідно до Плану відшкодування, доданого до позовної заяви на її обґрунтування, лізингові платежі становили:

- з датою оплати 15.11.2017р. - 21249,29 грн., в т.ч. 8841,16 грн. відшкодування вартості об'єкта лізингу, 10453,88 грн. проценти, 1954,25 грн. комісії;

- з датою оплати 15.12.2017р. - 21249,29 грн., в т.ч. 9024,61 грн. відшкодування вартості об'єкта лізингу, 10270,43 грн. проценти, 1954,25 грн. комісії;

- з датою оплати 15.01.2018р. - 21249,29 грн., в т.ч. 9211,87 грн. відшкодування вартості об'єкта лізингу, 10083,17 грн. проценти, 1954,25 грн. комісії.

Положеннями п. 8.2.3 Загальних умов передбачено компенсацію будь-яких витрат, понесених позивачем, та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених лізингоодержувачем у відповідності до Контракту. Вищезазначені санкції підлягають оплаті лізингоодержувачем протягом 10 робочих днів після надіслання відповідної вимоги ТОВ "Порше Лізинг Україна", не зважаючи на можливе розірвання контракту з його сторони.

Відповідно до п. 16.1 Загальних умов, усі збори, податки, грошові штрафи та інші витрати, що пов'язані з контрактом і можуть виникати протягом строку дії контракту, виплачуються або відшкодовуються виключно лізингоодержувачем.

На підставі п.п. 8.2.3, 16.1 Загальних умов ТОВ "Порше Лізинг Україна" нараховано СОК "Перший національний аграрний кооператив" компенсацію витрат на юридичну допомогу ТОВ "Порше Лізинг Україна" у сумі 119850,81 грн., на підтвердження понесення яких, надано:

- акт прийому передачі від 31.08.2017р. про надання позивачу юридичних послуг ТОВ "Кредитексперт Юкрейн Ел.Ел.Сі" з реєстром погашення заборгованості відповідачем на користь позивача та доказом сплати послуг (рахунок фактура від 31.08.2017р. і платіжне доручення від 11.09.2017р. про оплату позивачем послуг ТОВ "Кредитекспрес Ел.Ел.Сі");

- акт надання юридичних послуг ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі" на користь ТОВ "Порше Лізинг Україна" (юридична консультація по клієнту відповідач) з рахунком-фактурою від 30.11.2017р. та доказом оплати таких послуг (платіжне доручення від 08.12.2017р. про оплату позивачем послуг ТОВ "Юридична компанія "Тріпл сі");

- акт надання послуг від 22.12.2017р. ТОВ "Юридична компанія "Тріпл сі" на користь ТОВ "Порше Лізинг Україна" по клієнту відповідач з рахунком-фактурою від 22.12.2017р. та доказом оплати послуг (платіжне доручення від 26.12.2017р. про оплату позивачем послуг ТОВ "Юридична компанія "Тріпл сі");

- акт надання послуг від 09.02.2018р. ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі" по клієнту відповідач з рахунком-фактурою та доказами оплати послуг (платіжне доручення від 14.02.2018р. про оплату позивачем послуг вищевказаного товариства);

- акт надання послуг від 28.02.2018р. про надання послуг зберігання автомобіля ТОВ "Автосоюз" на користь позивача з рахунком про сплату послуг та доказом оплати (платіжне доручення від 13.03.2018р. про оплату позивачем послуг ТОВ "Агросоюз").

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічні положення містяться в статті 2 Закону України "Про фінансовий лізинг".

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно з частинами 1, 2 статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється у порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати суму, яка відшкодовує вартість предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом, інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

У п. 6.1 Загальних умов сторони погодили, що для експлуатації об'єкту лізингу лізингоодержувач щомісяця здійснюватиме на користь лізингодавця лізингові платежі відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування). Кожний лізинговий платіж включає: частину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості об'єкта лізингу); проценти (винагорода лізингодавця за отримання та використання лізингоодержувачем об'єкта лізингу); комісії; покриття витрат, пов'язаних з оплатою послуг та відшкодуваннями, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим контрактом, та інші витрати, передбачені або прямо вказані контрактом.

Із зазначеного, договір фінансового лізингу є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, а передбачені договором лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню дії договору. На правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання позивачем, як лізингодавцем, лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність відповідачу, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Як з'ясовано судом, товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" зберігатиме за собою право власності на об'єкт лізингу, в той час як лізингоодержувач матиме право на експлуатацію об'єкта лізингу впродовж усього строку дії контракту (окрім випадків, коли товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" матиме право розірвати цей контракт / відмовитися від контакту та вимагати повернення об'єкта лізингу, як зазначено у цьому контракті) (п. 4.1 Загальних умов), а перехід права власності на об'єкт лізингу передбачався у разі завершення строку дії цього контракту та здійснення останнього лізингового платежу, інших платежів за цим контрактом і виконання всіх зобов'язань лізингоодержувачем (п. 4.2 Загальних умов).

Сільськогосподарський обслуговуючий кооператив "Перший національний аграрний кооператив" в порушення умов Договору лізингу з червня 2017 року припинив сплачувати лізингові платежі, вимоги позивача про їх сплату залишив без задоволення, у зв'язку з чим позивач скористався своїм правом, передбаченим пунктами 8.3, 8.3.2, 12.6.1, 12.13 Договору лізингу, та розірвав договір в односторонньому порядку.

Відповідно до частин 2, 4 статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, наслідком розірвання договору є відсутність у позивача обов'язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність відповідача і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати. Тобто, у разі розірвання договору лізингу невнесена лізингоодержувачем у складі лізингових платежів покупна вартість об'єкту лізингу не підлягає стягненню з лізингоодержувача, у зв'язку з припиненням зустрічного зобов'язання лізингодавця по переданню у майбутньому об'єкта лізингу у власність.

Однак, лізинговий платіж складається не лише з покупної вартості об'єкту лізингу, але й винагороди лізингодавця за отримання та використання лізингоодержувачем об'єкта лізингу; комісій; покриття витрат, пов'язаних з оплатою послуг та відшкодуваннями, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених Договором лізингу.

Відповідно до статті 806 ЦК України та статті 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" на правовідносини, що склалися між сторонами з приводу користування об'єктом лізингу поширюються загальні положення про оренду (найм).

Згідно ч. 1 статті 785 ЦК України, визначає, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Частиною 2 статті 795 ЦК України передбачено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Таким чином, із наведених положень ст.ст. 653, 785, 795 ЦК України вбачається, що у разі якщо умови укладеного між сторонами у справі договору про фінансовий лізинг передбачають можливість нарахування лізингодавцем плати за користування об'єктом лізингу після закінчення або дострокового розірвання договору лізингу, то нарахування плати за фактичне користування об'єктом лізингу припиняється з моменту повернення лізингоодержувачем об'єкта лізингу лізингодавцю, та, відповідно, нарахування плати за фактичне користування об'єктом лізингу за відповідний період є правомірним.

Судом встановлено, що укладений між сторонами у справі договір про фінансовий лізинг був дострокового розірваний позивачем в односторонньому порядку, однак в частині умов, які передбачали право позивача нарахувати та обов'язок відповідача сплатити плату за користування об'єктом лізингу після розірвання договору, залишався чинним до моменту повернення лізингоодержувачем об'єкта лізингу лізингодавцю та припинився саме з 09.02.2018 - з моменту повернення державним виконавцем об'єкта лізингу лізингодавцю.

Такі умови щодо нарахування та обов'язок лізингоодержувача сплатити плату за користування об'єктом лізингу після розірвання договору сторонами передбачено у пункті 6.18 Умов, де зазначено що сторони погоджують, що у випадку розірвання контракту / відмови від контракту за ініціативою товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" відповідно до пункту 12 Умов лізингу лізинговий платіж буде вважатись платою за користування об'єктом лізингу. Зазначений пункт Умов відповідає вимогам чинного законодавства, недійсним не визнаний, є погодженим сторонами і відповідно до вимог Цивільного та Господарського кодексів є обов'язковим до виконання.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 911/3483/16, постанові від 03.07.2018 року у справі № 904/6270/16, постанові від 11.04.2019р. у справі № 924/590/18 та постанові від 13.05.2019р. у справі №924/569/18 висловив правову позицію, яка полягає в тому, що відповідний обов'язок із сплати зазначеної плати випливає із загальних умов, які визначають право особи, якій не повернуто річ після розірвання договору, вимагати від особи, яка безпідставно користується цією річчю, відшкодування плати за весь час користування цією річчю, що є способом захисту майнових прав власника.

Таким чином, зважаючи на правові висновки вищезазначеної судової практики, встановлений судом факт користування відповідачем об'єктом лізингу за період з за період з 16 листопада 2017 року до 09 лютого 2018 року, а також п. 6.18 Загальних комерційних умов, заперечення відповідача щодо того, що заборгованість по несплачених лізингових платежах за договором № 00011757 від 04.12.2015р. згідно надісланого позивачем повідомлення від 11.05.2018р. становить 29577,35 грн., а згідно акта звіряння взаєморозрахунків станом на 13.07.2018р. - 0,00 грн. судом оцінюється критично та не береться до уваги.

З урахуванням вищевикладеного та даних зведених облікових виписок з рахунку клієнта, п. 6.18 Загальних комерційних умов, реалізацією вільного волевиявлення сторін під час визначення умов договору, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно заявлені вимоги в частині стягнення з відповідача 58621,61 грн. платежів за фактичний час користування (за період з 16 листопада 2017 року (термін сплати лізингового платежу) до 09 лютого 2018 року (дата повернення державним виконавцем об'єкта лізингу лізингодавцю)). Тому, позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 900,01 грн. 3% річних за період з 16.11.2017р. по 20.06.2018р. та 2466,71 грн. втрат від інфляції за період з грудня 2017 року по травень 2018 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, здійснивши перерахунок 3% річних в системі „Законодавство", вважає розмір 3% заявлений в межах суми, допустимої до стягнення, тому вимога про стягнення суми 3% річних у розмірі 900,01 грн. є правомірною та такою що підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга" (п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов'язання" №14 від 17.12.2013 року).

При застосуванні індексу інфляції необхідно брати до уваги, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно необхідно рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня (лист Верховного Суду України №62-97р від 03.04.97 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ").

Суд, здійснивши перерахунок інфляційних втрат в системі „Законодавство", вважає, що їх розмір заявлений в межах суми, допустимої до стягнення, тому вимога про стягнення інфляційних втрат у розмірі 2466,71 грн. є правомірною та такою що підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача 58621,61 грн. суми плати за користування об'єктом лізингу, 900,01 грн. 3% річних та 2466,71 грн. втрат від інфляції.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (враховуючи направлення справи на новий розгляд лише в частині результатів розгляду позовних вимог, в іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено).

Стосовно витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 12000,00 грн., судом враховується, що відповідно до ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов'язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов'язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04, п. 269).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №910/8443/17, від 11.05.2018 р. та практиці Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015р., п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009р., п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006р., п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р.

Судом враховується, що в підтвердження адвокатських послуг позивачем не подано жодних доказів, зокрема, не подано угоди про надання адвокатських послуг із представниками, що представляли інтереси позивача при розгляді справи, актів виконаних робіт (наданих послуг), виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, тощо, як і не подано доказів понесення (в т.ч. в майбутньому) даних витрат самим позивачем.

Отже, витрати на послуги адвоката в розмірі 12000,00 грн., не є обґрунтованими, а тому не підлягають стягненню з відповідача.

Окрім того, враховуючи, що позивачем подавалися апеляційна та касаційна скарги на рішення господарського суду Хмельницької області від 24.09.2018р. у справі № 924/568/18, суд вважає за необхідне судові витрати за подання даних скарг також покласти на відповідача з врахуванням часткового задоволення заявлених (правомірно заявлених) позовних вимог (відповідно до пп. 4, 5 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а касаційної скарги - 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, тому судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача у розмірі 1394,73 грн. (929,82 грн.*150%), касаційної скарги - 1859,64 грн. (929,82 грн.*200%).

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м. Київ до сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу "Перший національний аграрний кооператив", м. Хмельницький про стягнення 58621,61 грн. - сума плати за користування об'єктом лізингу згідно рахунків за лізинговими платежами; 900,01 грн. - 3% річних за час прострочення оплати за користування об'єктом лізингу; 2466,71 грн. - втрати від інфляції за час прострочення оплати за користування об'єктом лізингу, задовольнити.

Стягнути з сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу "Перший національний аграрний кооператив" (м. Хмельницький, вул. Зарічанська, буд. 3/2, блок 5/2-1, ідентифікаційний код 39847648) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (м. Київ, проспект Павла Тичини, буд. 1 В, ідентифікаційний код 35571472) 58621,61 (п'ятдесят вісім тисяч шістсот двадцять одну гривню 61 коп.) плати за фактичне користування об'єктом лізингу, 900,01 грн. (дев'ятсот гривень 01 коп.) 3% річних, 2466,71 грн. (дві тисячі чотириста шістдесят шість гривень 71 коп.) інфляційних втрат, 929,82 грн. (дев'ятсот двадцять дев'ять гривень 82 коп.) витрат по оплаті судового збору, 1394,73 грн. (одну тисячу триста дев'яносто чотири гривні 73 коп.) судового збору за розгляд апеляційної скарги, 1859,64 грн. (одну тисячу вісімсот п'ятдесят дев'ять гривень 64 коп.) судового збору за розгляд касаційної скарги.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09.09.2019 року.

Суддя С.В. Заверуха

Віддрук. 3 прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу - ТОВ "Порше лізинг Україна" (02152, м. Київ, пр. Павла Тичини, 1-В);

3 - відповідачу - с/г обслуговуючий кооператив „Перший Національний аграрний кооператив" (29017, м. Хмельницький, вул. Зарічанська, буд.3/2, блок 5/2-1).

Всім рекомендованим з повідомленням.