РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.09.2019Справа № 910/8488/19
Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Спичака О.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/8488/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Літпол-Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Перспектива»

про стягнення 144 683,56 грн

Без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Літпол-Україна» звернулося до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Перспектива» про стягнення 144 683,56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано зобов`язання зі сплати коштів за договором поставки № 66/03-14 від 03.10.2017, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 144 683,56 грн

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2019 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, суд зобов`язав відповідача подати відзив на позовну заяву з доданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини в строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження надати суду.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 08.07.2019 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04170, м. Київ, вул. Татарська, будинок 21А, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 08.07.2019 про відкриття провадження у справі та призначення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін отримав 15.07.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, долученим до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Станом на дату винесення рішення від відповідача не надійшло відзиву на позовну заяву.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.10.2017 між позивачем (за договором - постачальник) та відповідачем (за договором - покупець) було укладено договір поставки № 66/03-14 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити покупцю меблі металеві та інші ТМЦ (далі по тексту «товар»), а покупець зобов`язується прийняти і сплатити товар на передбачених цим договором умовах.

Згідно п. 1.2. договору номенклатурний перелік, асортимент, кількість, ціна товару, умови оплати, узгоджуються сторонами в Специфікаціях, що є невід`ємною частиною цього договору.

У п. 1.3. сторони погодили, що постачальник вправі відвантажити товар покупцю без підписання Специфікацій. В такому випадку асортимент, кількість, ціна товару вказуються в видаткових накладних та/або в актах прийому-передачі та/або рахунках фактурах, які вважаються додатками до договору. У таких випадках вважається, що сторони узгодили асортимент, кількість, ціну товару у вказаних супровідних документах.

Відповідно до п. 2.1. договору постачання товару може здійснюватися партіями, відповідно до електронних замовлень покупця. Постачання товару може здійснюватись і без електронного замовлення покупця, у такому випадку, обов`язок по оплаті такого товару виникає у покупця на перший календарний день після підписання уповноваженим представником покупця товаросупровідних документів на отримання товару, якщо інше не узгоджено сторонами в додатках до договору.

Товар поставляється на умовах EXW (самовивіз) відповідно до Правил INCOTERMS 2000 за адресою м. Харків , вул. Котлова , 181 , якщо інше сторонами не узгоджено в додатках до договору (п. 2.2. договору).

Згідно з п. 2.3. договору факт поставки товару підтверджується відміткою покупця про вручення видаткової накладної чи/або підписом уповноваженої особи покупця в акті-прийому передачі, тощо.

У п. 2.4. договору зазначено, що постачальник зобов`язується поставити оплачений товар протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дня оплати товару, якщо інший строк поставки неузгоджений сторонами в додатках до договору.

Відповідно до п. 2.3. договору, оплата товару здійснюється покупцем шляхом прямого перерахування грошових коштів на рахунок постачальника в терміни та в порядку, погодженому сторонами в Специфікаціях до цього договору, крім випадків, вказаних у п.1.3. договору.

В пункті 6.7. сторони погодили, що у разі порушення покупцем строків оплати товару більше ніж на 2 (два) банківських днів з дати поставки товару, Покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 10% від суми несвоєчасно сплачених коштів за кожний день прострочки до дня погашення заборгованості включно.

Згідно з п. 6.4. договору сторони узгодили, що у відповідності до ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочку виконання грошових зобов`язань не припиняється через шість місяців з дня, коли зобов`язання повинно бути виконано.

Договір вступає в силу з дати підписання його представниками сторін і діє до 31.12.2017.

Сторонами підписано Специфікацію №1 від 03.10.2017, у якій погодили асортимент, кількість та ціну та порядок оплати товару.

Так, згідно умов Специфікацію №1 від 03.10.2017 постачальник зобов`язався поставити товар на суму 369 588,12 грн., а покупець зобов`язався його оплатити наступним чином:

-попередня оплата проводиться покупцем шляхом перерахунку грошових коштів в національній валюті України /гривнях/ на розрахунковий рахунок постачальника в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч 00 копійок) гривень 00 коп.;

-залишок 319 588,12 (триста дев`ятнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім гривень 19 копійок) перераховується покупцем на момент готовності товару до відвантаження.

Вид розрахунків: безготівковий.

Транспортні витрати несе покупець.

Строк поставки товару 60 (шістдесят) календарних днів з моменту попередньої оплати з правом дострокового постачання.

На виконання договору відповідач здійснив попередня оплата на суму 50 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача.

Позивач в свою чергу поставив відповідачу товар за на загальну суму 369 588,12 грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-0001009 від 13.12.2019.

В подальшому, відповідач здійснив часткову оплату поставленого товару на загальну суму 250 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача, а саме: 09.02.2018 на суму 50 000,00 грн., 06.03.2018 на суму 50 000,00 грн., 27.04.2018 на суму 50 000,00 грн., 03.05.2018 на суму 50 000,00 грн.

Позивач направив відповідачу претензію №10-05/2019 про сплату боргу за поставлений товар, до якої долучено копію гарантійного листа ТОВ «Будівельна компанія Перспектива» про надання гарантій оплати отриманого товару, копія рахунку № СФ-0000919 від 03.10.2017, акт звірки взаємних розрахунків між позивачем та відповідачем станом на 08.05.2019.

Згідно з інформацією з офіційної веб-сайту підприємства зв`язку ПАТ «Укрпошта» відповідач отримав претензію 13.05.2019, однак залишив її без відповіді та задоволення.

Позивач стверджує, що відповідачем допущено неналежне виконання зобов`язань за договором поставки № 66/03-14 від 03.10.2017 щодо своєчасної та повної оплати товару, у зв`язку із чим просить стягнути з останнього заборгованість за отриманий товар у сумі 119 588,12 грн., за порушення строків сплати якої нараховані інфляційні втрати в сумі 19 476,39 грн. та 3% річних в сумі 5 619,05 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання своїх зобов`язань за договором здійснив поставку товару, який прийнятий відповідачем, на суму 369 588,12 грн., що підтверджується підписаною представниками сторін та скріпленою печатками підприємств видатковою накладною №РН-0001009 від 13.12.2019.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене, виходячи з умов договору поставки № 66/03-14 від 03.10.2017 та специфікації №1 від 03.10.2017, строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару за видатковою накладною №РН-0001009 від 13.12.2018 є таким, що настав 13.12.2018.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи, відповідач своє зобов`язання зі своєчасної оплати поставленого товару в повному обсязі не виконав, здійснивши часткову оплату з порушенням строку на загальну суму 250 000,00 грн.

У зв`язку із викладеним у відповідача виникла заборгованість у розмірі 119 588,12 грн.

Відповідач наявності у нього заборгованості за представлений за видатковою накладною №РН-0001009 від 13.12.2019 товар у розмірі 119 588,12 грн. не спростував, доказів її оплати не надав.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що строк оплати вартості поставленого товару настав, приймаючи до уваги те, що доказів оплати товару в повному обсязі станом на день розгляду справи відповідачем не надано, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з останнього на користь позивача заборгованості за договором поставки № 66/03-14 від 03.10.2017 в розмірі 119 588,12 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 5 619,05 грн., нарахованих за період 13.12.2017 по 09.02.2018 на суму боргу 319 588,12 грн. та за період 03.05.2018 по 20.06.2019 на суму боргу 119 588,12 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% судом встановлено, що він є невірним, оскільки позивач невірно визначив початок періоду прострочення зобов`язання та включив до нього день часткової оплати товару, що не відповідає положенням п. 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14. Іншого сторони у договорі поставки не передбачили.

Здійснивши перерахунок 3% з врахуванням викладеного, а саме за період 14.12.2017 по 08.02.2018 на суму боргу 319 588,12 грн. та за період 03.05.2018 по 20.06.2019 на суму боргу 119 588,12 грн., судом встановлено, що розмір 3% складає 5 566,52 грн. Відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 19 476,39 грн., нарахованих за період грудня 2017 по січень 2018 на суму боргу 319 588,12 грн. та за період травня 2018 по травень 2019 на суму боргу 119 588,12 грн.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 у справі №905/600/18.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, так як позивачем при розрахунку інфляційних втрат не враховано вищевикладеного.

А тому, суд здійснив власний розрахунок інфляційних втрат, відповідно до якого обґрунтованим розміром інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача, є 11 342,22 грн., нарахованих за січень 2018 на суму боргу 319 588,12 грн. та за період червня 2018 по травень 2019 на суму боргу 119 588,12 грн.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню у розмірі 11 342,22 грн.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, факт порушення відповідачем зобов`язань за договором № 121218-20/1б від 12.12.2018р. щодо оплати товару належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Перспектива» (04170, м. Київ, вул. Татарська, будинок 21А; ідентифікаційний код 38586722) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Літпол-Україна» (61050, Харківська обл., місто Харків, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 27; ідентифікаційний код 32134535) заборгованість в сумі 119 588,12 грн., 3% річних в сумі 5 566,52 грн., інфляційні втрати в сумі 11 342,22 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 047,45 грн.

3. В іншій частині вимог в позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

6. Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Спичак