ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" вересня 2019 р. Справа№ 910/2569/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Чорногуза М.Г.
суддів: Хрипуна О.О.
Тарасенко К.В.
секретар судового засідання: Михайленко С.О.
сторони явку своїх представників не забезпечили
розглянувши матеріали апеляційної скарги Заступника військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України,
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11 липня 2019 року (повний текст складено 16.07.2019 р.)
(про залишення позову без розгляду)
у справі № 910/2569/19 (суддя Головіна К.І.)
за позовом Заступника військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України
в інтересах держави в особі:
1. Міністерства оборони України
2. Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький
до:
1. Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області
2. Хмельницької обласної державної адміністрації
3. Хмельницької міської ради
про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, скасування державної реєстрації земельної ділянки, -
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1 короткий зміст позовних вимог:
1.1.1. Заступник військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький з позовом про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, скасування державної реєстрації земельної ділянки (а.с. 5-14).

1.2 короткий зміст ухвали суду першої інстанції:
1.2.1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11 липня 2019 року у справі №910/2569/19 залишено без розгляду позов Заступника військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, Хмельницької обласної державної адміністрації та Хмельницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, скасування державної реєстрації земельної ділянки (а.с.169-174).
1.2.2. Ухвалу мотивовано тим, що прокуратурою не доведено підстав для представництва інтересів держави у даній справі.

1.3 короткий зміст вимог апеляційної скарги:
1.3.1. Заступник військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11 липня 2019 року, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу № 910/2569/19 для продовження розгляду до суду першої інстанції.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:
2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання:
2.1.1. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 серпня 2019 року, апеляційна скарга Заступника військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України у судовій справі № 910/2569/19 передана на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Чорногуз М.Г., судді Тарасенко К.В., Хрипун О.О
2.1.2. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі № 910/2569/19 за апеляційною скаргою Заступника військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11 липня 2019 року у справі №910/2569/19, розгляд якої призначено на 10 вересня 2019 року.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу:
2.2.1 Суд першої інстанції зробив хибні висновки про відсутність підстав для представництва, оскільки особи в інтересах яких звернувся прокурор не здійснюють захист інтересів держави та не здійснюють комплекс заходів спрямованих реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :05:0, і :0003, на якій на даний час дислокується військова частина НОМЕР_1 , реагування на повідомлення прокуратури від про невжиття заходів - відсутнє, при тому, що порушення встановлено актом від 09.03.2017.
2.2.2 Також прокурор зазначає, що вимогами законодавства не передбачено, що доведення бездіяльності суб`єкта владних повноважень полягає в обов`язку внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення КЕВ м. Хмельницький та МО України.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
2.3.1. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-1 зазначає про відсутність підстав для здійснення прокурором захисту інтересів держави у суді, що в т.ч. підтверджується тим, що судовий збір сплачено КЕВ, а не прокуратурою.

2.4. інші процесуальні дії у справі:
2.4.1. У судове засідання 10 вересня 2019 року учасники судового процесу явку своїх представників не забезпечили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, у розумінні ст.ст. 120, 242 ГПК України та ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень", що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень за ідентифікаторами 099, 072, 102, 080, 064, реєстром на відправлення кореспонденції з повідомленням за 20.08.2019 (п. 14), з урахуванням інформації з офіційного сайту ПАТ "Укрпошта" щодо відстеження поштового відправлення за ідентифікатором 110 зі статусом "23.08.2019 відправлення вручено: особисто", а також шляхом оприлюднення у Єдиному держаному реєстрі судових рішень ухвали.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.
Ухвалою про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду явка сторін обов`язковою не визнавалась і учасників процесу попереджено, що у разі неявки у судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами і така неявка представників сторін не перешкоджає всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів.
2.4.2. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за представників сторін.
Мотивувальна частина.
3.ПОЗИЦІЯ СУДУ:
3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини;
3.1.1. Заступник військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України (далі прокурор) звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі МОУ, позивач-1), Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький (далі КЕВ м. Хмельницький, позивач-2) із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (далі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, відповідач-1), Хмельницької обласної державної адміністрації (далі Хмельницька ОДА, відповідач-2), Хмельницької міської ради (далі Хмельницька міськрада, відповідач-3) про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, скасування державної реєстрації земельної ділянки.
3.1.2. Позов обґрунтований тим, що земельна ділянка, належна до земель оборони військового містечка № 59 Хмельницького гарнізону, облік яких здійснює КЕВ м. Хмельницький, яке у свою чергу, підзвітне та підконтрольне Міністерству оборони України, зареєстрована відповідачами з порушенням вимог чинного законодавства.
3.1.3. Звертаючись до суду з даним позовом, Заступник військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України у якості підстав для представництва інтересів держави в особі КЕВ м. Хмельницький і Міністерства оборони України посилається на ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та вказує на наявність безпосередньої шкоди інтересам держави.
3.1.4. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2019 р. вказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено підготовче засідання.
3.1.5. Разом з відзивом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області подав клопотання про залишення без розгляду позову прокурора, оскільки той без достатніх правових підстав звернувся до суду в інтересах державних органів, у той же час, і КЕВ м. Хмельницький, і Міністерство оборони України уповноважені та мають право самостійно звертатись з позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів.

3.2 обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначених відповідно до них правовідносин;
3.2.1. Розпорядженням №23/2015-р від 21.01.2015 Хмельницької обласної державної адміністрації надано в користування ДП "Летичівське лісове господарство" в постійне користування землі лісогосподарського призначення згідно переліку до вказаного розпорядження (а.с. 31-33).
3.2.2. Розпорядженням №182/2017-р від 16.06.2017 Хмельницької обласної державної адміністрації погоджено ДП "Летичівське лісове господарство" технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельних ділянок, в т.ч. № :05:011:003 та припинено право користування ДП "Летичівське лісове господарство" на цю земельну ділянку (а.с. 31-33).
3.2.3. Відповідно до Інформації державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку № :05:011:003 суб`єктом права власності на вказану ділянку визначено Хмельницьку обласну державну адміністрацію (а.с. 36).
3.2.4. Прокурор зазначає, що земельна ділянка № :05:011:003 до моменту її передачі у користування ДП "Летичівське лісове господарство" відповідно до Державного акту на право користування землею Б №041672 була надана в безстрокове і безоплатне користування для державних потреб Хмельницькій КЕЧ (а.с. 37-38, 39-42).
3.2.5. У складеному представникам ЗСУ та КЕВ м. Хмельницьки Акті від 09.03.2017 р. проведення обстеження земель оборони військового містечка №59 зазначено, що: "земельна ділянка, на яку виготовлено кадастровий план №:05:011:003 належить до земель оборони та встановлено факт захоплення земельної ділянки органами влади шляхом виготовлення плану №:05:011:003 на КП Летичівської районної ради "Летичівський спец лісгосп", який не належить до структури Міноборони" (а.с. 18-20).
3.2.6. Доказів вчинення з 09.03.2017 р. (моменту складення акту) Міністерством оборони України та КЕВ м. Хмельницький до моменту звернення прокурором з позовом (27.02.2019 р.) дій, спрямованих на захист інтересів держави матеріали справи не містять.
3.2.7. Прокурором відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомлено Міністерство оборони України та КЕВ м. Хмельницький про звернення з позовом (а.с. 16-17).

3.3. доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції;
3.3.1. Наявність підстав для представництва інтересів держави у спірних відносинах прокурор обґрунтував бездіяльністю позивачів щодо захисту належним чином інтересів держави, невжиттям ними цивільно-правових заходів щодо захисту інтересів держави щодо користування земельною ділянкою на якій розташоване військове містечко, що призводить до порушення економічних інтересів держави.
3.3.2. Як зазначено прокурором позивачами самостійно заходи щодо усунення вказаних порушень у судовому порядку не виживалися.
3.3.3. Враховуючи наведене, такі доводи прокурора суд мав перевірити та дати їм належну оцінку, і у разі відсутності правових підстав для задоволення позову, відмовити у його задоволенні у зв`язку за відсутністю порушення прав позивачів.
3.3.4. Землі оборони є державною власністю та знаходяться в управлінні та користуванні Міністерства оборони України. Подібна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 916/3727/15 та постанові Верховного Суду від 25.04.2019 р. у справі №922/2732/17.
3.3.5. КЕВ м. Хмельницький є специфічним господарюючим суб`єктом у відповідності до статті 1 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних силах України".
3.3.6. Дійсно, позивачі в інтересах яких звернувся з позовом прокурор мають підстави і можливість для самостійного захисту своїх прав щодо спірних правовідносин.
3.3.7. Разом з тим, матеріали справи, свідчать про те, що позивачам було відомо про факти, які покладені у підстави позову з 09.03.2017, що підтверджується Актом від 09.03.2017 р. проведення обстеження земель оборони військового містечка №59. Проте матеріали справи не містять доказів того, що позивачами вживались спрямовані на захист інтересів щодо спірної земельної ділянки заходи, що підтверджує пасивну поведінку (бездіяльність) уповноважених державою органів, свідчить про те, що уповноважені органи (якими є позивачі) не здійснюють захист інтересів держави у спірних правовідносинах і є достатньою підставою для представництва держави в суді прокурором.
3.3.8. При цьому прокурор листами від 08.11.2018 повідомив позивачів про намір представництва держави у суді, чим виконав вимоги ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:
4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи
4.1.1. Суд першої інстанції дійшов невірного висновку про залишення без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст. 226 ГПК України, поданої прокурором в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький, оскільки прокурор, звертаючись до суду із позовом, обґрунтував наявність підстав для здійснення такого представництва інтересів держави в суді.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції:
4.2.1. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
4.2.2. Відповідно до п. 1 ч.1 ст.226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.
4.2.3. Відповідно до ч.ч. 3 - 5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
4.2.4. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
4.2.5. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.
4.2.6. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
4.2.7. За змістом ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
4.2.8. Згідно з абз. 2-3 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Таким чином, прокурор має право здійснювати в господарському суді представництво законних інтересів держави в особі органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень за умови його попереднього повідомлення, а також підтвердження представництва.
4.2.9. У рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи значення поняття "інтереси держави", висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Оскільки "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який як однієї із засад правосуддя, передбачений пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України.
4.2.10. Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014, який набрав чинності з 15.07.2015, визначено правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України. Зокрема, за змістом статті 1 зазначеного Закону прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.
4.2.11. Частинами 1, 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
4.2.12. З викладених вище положень чинного законодавства України випливає, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.
4.2.13. Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває права на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
4.2.14. "Нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
4.2.15. "Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною.
4.2.16. "Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, передбачає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
4.2.17. При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
4.2.18. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
4.2.19. Крім того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. В такому разі, прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо). Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.12.2018 у справі № 922/901/17 та від 31.10.2018 у справі № 910/6814/17.
4.2.20. Відповідно статті 7 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.
4.2.21. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово декларував позицію про те, що вже сама присутність прокурора на судовому процесі на боці однієї зі сторін ставить під загрозу принцип рівності та справедливий баланс між сторонами, участь прокурора може створювати відчуття нерівності у сторони (пункти 30-33 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Менчинська проти Росії", пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мартіні проти Франції").
4.2.22. Таким чином, участь прокурора у судовому процесі має бути обґрунтована, не допускається здійснення прокурором представництва інтересів у суді особи або органу без наявності чіткого та законного обґрунтування необхідності такої участі, оскільки інакше буде порушено принцип рівності сторін при розгляді господарського спору.
4.2.23. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
4.2.24. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 923/129/17, від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі №910/4345/18).
4.2.25. Згідно частини першої статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
4.2.26. За приписами статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
4.2.27. Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України.
4.2.28. Частиною другою статті 2 наведеного Закону встановлено, що Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.
4.2.29. Згідно статті 77 Земельного кодексу України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно законодавства України (ч.1). Землі оборони можуть перебувати лише у державній власності (ч.2). Порядок використання земель оборони встановлюється законом (ч.4).
4.2.30. Відповідно до частини першої статті 92 наведеного Кодексу право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
4.2.31. Частиною другою статті 95 Земельного кодексу України унормовано, що порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
4.2.32. Відповідно до статті 1 Закону України "Про використання земель оборони" землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.
4.2.33. Згідно пункту 39 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністра оборони України від 22.12.1997 № 483 (далі-Положення), передача земель в тимчасове користування відбувається з погодження: заступників Міністра оборони України - командувачів видів Збройних Сил України, начальників управлінь центрального апарату Міністерства оборони України - щодо земель спеціальних об`єктів центрального підпорядкування; командуючих військами військових округів, Північного оперативно-територіального командування - щодо земель для об`єктів окружного, Північного оперативно-територіального командування підпорядкування.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:
5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу
5.1.1. За результатами дослідження матеріалів справи, колегією суддів встановлено, що позивачами взагалі не вживались жодні, спрямовані на захист інтересів держави у спірних правовідносинах, дії, що свідчить про бездіяльність вказаного органу та, з урахуванням повідомлення прокуратурою позивачів про здійснення представництва (що відповідає визначеному ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" порядку) свідчить про наявність підстав для представництва та відсутність підстав для залишення поданого прокуратурою позову без розгляду.
5.1.2. Сплата судового збору за звернення з позовом КЕВ м. Хмельницький не спростовує факту бездіяльності вказаного органу з 09.03.2017 р. і до звернення прокурора з даним позовом до суду.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:
6.1.1. Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.
6.1.2. Ухвала Господарського суду міста Києва від 11 липня 2019 року у справі №910/2569/19 підлягає скасуванню.
6.1.3. Апеляційна скарга Заступника військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11 липня 2019 року у справі №910/2569/19 підлягає задоволенню.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:
7.1.1. Порядок розподілу судових витрат встановлено ст. 129 ГПК України, положеннями якої не визначено можливості розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції у випадках скасування судового рішення з передачею справи на розгляд, з огляду на що розподіл судових витрат за подання апеляційної скарги у даному випадку колегією суддів не здійснюється та має бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, ч. 4 ст. 271, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 277, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -
П О С Т А Н О В И В:
1. Апеляційну скаргу Заступника військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11 липня 2019 року у справі №910/2569/19 задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 11 липня 2019 року у справі №910/2569/19 скасувати.
3. Справу №910/2569/19 направити для розгляду до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 11.09.2019 р.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.О. Хрипун

К.В. Тарасенко