ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04 вересня 2019 р. Справа № 903/322/19

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", .мКиїв

до відповідача: Володимир-Волинського підприємства теплових мереж "Володимир-Волинськтеплокомуненерго", м.Володимир-Волинський, Волинська обл.

про стягнення 4 899 693 грн. 66 коп.

Суддя Кравчук А.М.

Секретар судового засідання Легерко В.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: Остапенко В.М., довіреність №14-201 від 17.05.2019

від відповідача: Гром Б.М., ордер серії ВЛ №000031880 від 28.05.2019

встановила: 03.05.2019 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" №14/4-595 від 17.04.2019 про стягнення з Володимир-Волинського підприємства теплових мереж "Володимир - Волинськтеплокомуненерго" 4 899 693 грн. 66 коп., з яких 3 794 685 грн. 09 коп. основного боргу, 423 376 грн. 90 коп. пені, 147 871 грн. 67 коп. 3% річних, 533 760 грн. 00 коп. інфляційних втрат.

Позовна заява обґрунтована неналежним виконанням відповідачем взятих на себе згідно договору постачання природного газу №4862/1617-БО-2 від 31.10.2016 зобов`язань по оплаті поставленого природного газу.

Ухвалою суду від 06.05.2019 позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 29.05.2019 о 10:00 год., запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду; належно засвідчені копії Статуту, свідоцтва про державну реєстрацію, довідки органу статистики про включення до Єдиного державного реєстру підприємств і організацій.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Кравчук А.М. у відрядженні з 29.05.2019 по 31.05.2019 судове засідання по справі №903/322/19, призначене на 29.05.2019 о 10 год. 00 хв., не відбулося, про що помічником судді на підставі пункту 13 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Господарському суді Волинської області, затверджених рішенням зборів суддів 27.04.2017, складена відповідна довідка від 29.05.2019.

Ухвалою суду від 03.06.2019 розгляд справи у підготовчому засіданні призначено на 26.06.2019 о 10:00 год.

21.06.2019 на адресу суду надійшов відзив відповідача. До відзиву долучено докази надіслання позивачу.

У судовому засіданні 26.06.2019 відповідач звернувся з клопотанням про продовження строку для подання відзиву та долучення його до матеріалів справи.

Суд протокольною ухвалою від 26.06.2019 задовольнив клопотання відповідача та долучив відзив до матеріалів справи.

Відповідач у судовому засіданні заперечив нарахування штрафних санкцій, долучив до матеріалів справи їх контррозрахунок та просив продовжити строк підготовчого провадження, відкласти розгляд справи у зв`язку з можливістю мирного врегулювання спору, ввести процедуру врегулювання спору за участю судді.

Суд протокольною ухвалою на підставі ст. 186 ГПК України відхилив клопотання про введення процедури мирного врегулювання спору за участю судді, оскільки таке врегулювання проводиться за згодою сторін. У зв`язку із закінченням строків підготовчого провадження, не обґрунтуванням відповідачем підстав для продовження строків підготовчого провадження, не підтвердженням вжиття заходів для врегулювання спору, можливістю такого врегулювання до прийняття рішення про справі, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті 31.07.2019 о 12 год. 30 хв.

Відповідач у заявах від 31.07.2019 позовні вимоги в частині основного боргу в сумі 3 794 685 грн. 09 коп. визнає. В частині вимог щодо нарахування пені в сумі 423 376 грн. 90 коп. просить застосувати строк позовної давності та відмовити у їх задоволенні. Крім того, просить зменшити розмір нарахування штрафних санкцій на 85%.

У судовому засіданні представник позивача у задоволенні заяв відповідача просив відмовити, оскільки заява про визнання позову, зменшення розміру пені подані після закриття підготовчого засідання, початку розгляду справи по суті. Зазначив, що строк позовної давності щодо нарахування пені продовжений п.10.3 договору на 5 років.

Представник відповідача подані заяви підтримав, зазначив, що вони подані до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

31.10.2016 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та Володимир-Волинським підприємством теплових мереж "Володимир-Волинськтеплокомуненерго" укладено договір №4862/1617-БО-2 постачання природного газу (а.с. 13-21).

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з договору.

Між сторонами зобов`язання виникли з договору №4862/1617-БО-2 постачання природного газу від 31.10.2016.

Згідно п.п. 1.1, 1.2, 2.1, 5.1, 5.2, 5.5, 6.1, 8.2, 10.3, 11.3, 12.1 договору постачальник зобов`язується поставити у 2016-2017 роках природний газ, а споживач - оплатити його та використовувати виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями. Постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 природний газ обсягом 1750 тис.куб.м., у т.ч. за місяцями: жовтень 100, листопад 250, грудень 350 (4кв. 2016 року - 700), січень 400, лютий 350, березень 300 (1 кв. 2017 року - 1050). Ціна за 1000 куб.м. природного газу з 01.10.2016 становить 5 916 грн. 00 коп., крім того податок на додану вартість (20%) - 1 183 грн. 20 коп. До сплати за 1000 куб.м. з ПДВ - 7 099 грн. 20 коп. В подальшому ціна на газ визначається шляхом підписання додаткових угод до договору на підставі ціни, що розміщується на офіційному веб-сайті постачальника. У разі зміни ціни постачальника, така ціна є обов`язковою для сторін договору. Підписанням цього договору споживач підтвердив згоду за таким порядком визначення ціни. Загальна сума поставленого природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу. Оплата здійснюється виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. У разі прострочення споживачем оплати він зобов`язується сплатити пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний місяць прострочення. Строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної даності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних становить 5 років. Усі зміни і доповнення до договору оформляються письмово у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін. Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками та діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою №1 від 30.12.2016 сторони визначили нову ціну природного газу: з 23.12.2016 ціна за 1000 куб.м. природного газу складає 5 930 грн. 40 коп., з яких 4 942 грн. 00 коп. за газ та 20% ПДВ. П. 5.1 договору викладено у такій редакції: "регульована ціна на природний газ, який постачається за цим договором визначається згідно постанови КМУ від 01.10.2015 №758" (а.с. 22).

Договір не був предметом судового розгляду, докази про його розірвання чи зміну умов в матеріалах справи відсутні, отже є чинним на день розгляду справи.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

На виконання умов договору позивач поставив природний газ на загальну суму 5 801 556 грн. 13 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с. 25-27).

Відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманого природного газу здійснив частково на суму 2 006 871 грн. 04 коп. (а.с. 29-30).

Таким чином, заборгованість відповідача за поставлений природний газ становить 3 794 685 грн. 09 коп., підтверджена матеріалами справи, визнана відповідачем, підставна і підлягає до стягнення з відповідача, оскільки в силу ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Згідно п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина 3 ст.549 ЦКУ визначає, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нараховані позивачем 423 376 грн. 90 коп. пені підставні і підлягають до стягнення з відповідача згідно п. 8.2 договору.

Відповідач у заяві від 31.07.2019 в частині вимог щодо нарахування пені в сумі 423 376 грн. 90 коп. просить застосувати строк позовної давності та відмовити у їх задоволенні. Крім того, просить зменшити розмір нарахування штрафних санкцій на 85%.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ст. 258 цього кодексу).

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

П. 10.3 договору сторони узгодили збільшений строк позовної давності, зокрема щодо нарахування пені - 5 років.

Таким чином, заява відповідача щодо застосування строків позовної давності в частині нарахування пені не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з розміром збитків кредитора, а також повинен врахувати інші інтереси сторін.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд дослідивши матеріали справи, враховуючи обставини справи, часткову оплату відповідачем суми боргу, майновий стан сторін, стан розрахунків та соціальну значущість підприємства відповідача, стягнення на користь позивача суми процентів річних та інфляційних втрат, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем, тобто враховуючи, що при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані, те, що відповідач не є фактичним споживачем газу, оскільки газ використовується відповідачем для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами, організаціями та іншими споживачами, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін дійшов висновку про наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 233 ГК України, для часткового зменшення нарахованої позивачем пені на 50%.

Крім того, судом враховано, що скрутний фінансовий стан відповідача виник не лише з дій відповідача, а й інших суб`єктів.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 22.04.2019 у справі №925/1549/17, №924/754/18 від 18.06.2019, №912/1703/18 від 27.03.2019.

Таким чином, з нарахованих позивачем 423 376 грн. 90 коп. підлягають стягненню з відповідача 50% пені в сумі 211 688 грн. 45 коп.

У позові на суму 211 688 грн. 45 коп. пені слід відмовити у зв`язку з її зменшенням судом.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Нараховані позивачем 147 871 грн. 67 коп. 3% річних та 533 760 грн. 00 коп. інфляційних втрат підставні та підлягають стягненню з відповідача в силу ст. 625 ЦК України.

При цьому, нарахування здійснено з врахуванням відстрочки платежу до 25 числа місяця, наступного за місяцем поставки, вихідних та кількості днів, виключення дня фактичної оплати суми заборгованості з періоду, на який здійснюється нарахування штрафних санкцій, що повністю спростовує заперечення відповідача щодо порядку нарахування позивачем штрафних санкцій.

Заперечення позивача щодо подання відповідачем заяв про визнання основного боргу, зменшення розміру штрафних санкцій, застосування строків позовної давності щодо нарахування пені після закриття підготовчого провадження та після початку розгляду справи по суті не приймаються судом.

Згідно п. 2 ст. 177 ГПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

З оголошення головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті (ст. 201 ГПК України).

Таким чином, розгляд справи по суті почався 04.09.2019 з моменту відкриття суддею судового засідання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

Згідно ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Позивач звернувся з позовом до суду в сумі 4 899 693 грн. 66 коп., з яких 3 794 685 грн. 09 коп. основного боргу, 423 376 грн. 90 коп. пені, 147 871 грн. 67 коп. 3% річних, 533 760 грн. 00 коп. інфляційних втрат.

Відповідач у заяві від 31.07.2019 визнає позовні вимоги в частині основного боргу в сумі 3 794 685 грн. 09 коп.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Сума судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви в частині основного боргу становить 56 920 грн. 28 коп. (3 794 685,09 / 100 х 1,5= 56 920, 28 грн.).

Таким чином, 50% ставки судового збору, сплаченого позивачем за розгляд позовних вимог про стягнення основного боргу становить 28 460 грн. 14 коп., яка підлягає поверненню позивачу на підставі ст. 130 ГПК України у зв`язку з визнанням відповідачем позову в частині основного боргу до початку розгляду справи по суті.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 45 035 грн. 86 коп. (28 460 грн. 14 коп. - 50% від суми основного боргу, 16 575 грн. 72 коп. - судовий збір за розгляд 3% річних, пені, інфляційних втрат) відповідно до ст.ст. 129-130 ГПК України слід віднести на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232, 237, 238, 241, 247- 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Володимир-Волинського підприємства теплових мереж "Володимир-Волинськтеплокомуненерго" (вул. Сагайдачного, 19, м.Володимир-Волинський, Волинська обл., ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України (вул. Б.Хмельницького, 6, м.Київ, )

- 3 794 685 грн. 09 коп. основного боргу, 211 688 грн. 45 коп. пені, 533 760 грн. 00 коп. коп. інфляційних втрат, 147 871 грн. 67 коп. 3% річних та 45 035 грн. 86 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього 4 733 041 грн. 07 коп. (чотири мільйони сімсот тридцять три тисячі сорок одна грн. 07 коп.).

3. У позові на суму 211 688 грн. 45 коп. відмовити.

4. Управлінню державної казначейської служби України у місті Луцьку повернути з державного бюджету Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України (вул. Б.Хмельницького, 6, м.Київ, )

- 28 460 грн. 14 коп. ( двадцять вісім тисяч чотириста шістдесят грн. 14 коп.) судового збору, сплаченого платіжним дорученням №7003858 від 22.04.2019 (оригінал платіжного доручення знаходиться у справі № 903/322/19).

5. Підставою для повернення судового збору є дане рішення, підписане суддею та засвідчена гербовою печаткою Господарського суду Волинської області.

6. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

повний текст рішення

складений 06.09.2019

Суддя А. М. Кравчук