ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

за результатами розгляду скарги на дії приватного виконавця

відмову в задоволенні скарги

09.09.2019м. ДніпроСправа № 904/1146/18

За скаргою Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжеліки Геннадіївни

у справі:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Синтез" (м. Дніпро)

до Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (м. Дніпро)

про стягнення заборгованості

Суддя Фещенко Ю.В.

За участю секретаря судового засідання Король І.А.

Представники:

від скаржника (боржника, відповідача): Полях С.В.;

від стягувача (позивача): Яковлєва А. В . ;

від приватного виконавця: Дєлов В.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс Синтез" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просило суд стягнути з Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - відповідач) основний борг за договором поставки нафтопродуктів № НКН-700020 від 20.07.2017 у розмірі 7 765 979 грн. 48 коп., 3% річних у розмірі 49 430 грн. 80 коп. та штраф у розмірі 836 050 грн. 10 коп.

Рішенням суду від 25.07.2018 позов задоволено частково; стягнуто з Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Синтез" 6 203 582 грн. 23 коп. основного боргу, 758 603 грн. 65 коп. штрафу, 48 519 грн. 98 коп. 3% річних, 112 660 грн. 58 коп. витрат по сплаті судового збору; в частині позовних вимог на суму 182 356 грн. 18 коп. - відмовлено; в частині позовних вимог на суму 500 000 грн. 00 коп. провадження у справі закрито.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.06.2019 зазначене рішення суду від 25.07.2018 змінено; стягнуто з Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Синтез" 3 730 469 грн. 82 коп. основного боргу, 479 606 грн. 62 коп. штрафу та 49 430 грн. 80 коп. 3% річних.

На примусове виконання вказаної постанови господарським судом було видано наказ від 26.06.2019.

У серпні 2019 року від Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла скарга на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжеліки Геннадіївни, в якій скаржник просить суд:

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжеліки Геннадіївни щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 59493834 від 08.07.2019;

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 59493834 від 08.07.2019;

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжеліки Геннадіївни щодо винесення постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 59493834 від 08.07.2019;

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 59493834 від 08.07.2019;

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжеліки Геннадіївни щодо винесення постанови про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 59493834 від 08.07.2019;

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 59493834 від 08.07.2019;

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжеліки Геннадіївни щодо винесення постанови про арешт майна боржника ВП № 59493834 від 08.07.2019;

- визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника ВП № 59493834 від 08.07.2019;

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжеліки Геннадіївни щодо винесення постанови про арешт коштів боржника ВП № 59493834 від 08.07.2019;

- визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника ВП № 59493834 від 08.07.2019;

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжеліки Геннадіївни щодо винесення постанови про арешт коштів ВП № 59493834 від 02.08.2019;

- визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів ВП № 59493834 від 02.08.2019.

В обґрунтування поданої скарги боржник послався на положення статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII, відповідно до якої приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім рішень, за якими боржником є юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків; рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності. Отже, на думку скаржника, приватний виконавець неправомірно відкрив виконавче провадження щодо боржника, 100% акцій якого належить державі. В частині оскарження дій щодо накладення арешту на майно скаржник окремо посилається також на те, що арешт було накладено на все майно боржника без його ідентифікації.

Також у прохальній частині скарги скаржником заявлено клопотання про поновлення строку для подання скарги на дії приватного виконавця. В обґрунтування заявленого клопотання скаржник зазначив, що у 10-денний строк з моменту отримання ним оскаржуваних постанов приватного виконавця ним було направлено відповідні скарги до правоохоронних органів, Міністерства юстиції України та безпосередньо приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжеліки Геннадіївни.

Розпорядженням керівника апарату суду № 1308 від 12.08.2019 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу матеріалів справи" проведено повторний автоматизований розподіл матеріалів справи № 904/1146/18, за результатами якого скаргу на дії державного виконавця передано для розгляду судді Ніколенко М.О.

Ухвалою суду від 19.08.2019 (суддя Ніколенко М.О.) було поновлено відповідачу строк на подання скарги та прийнято скаргу до розгляду; призначено її розгляд у судовому засіданні на 27.08.2019.

Призначене судове засідання не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

Розпорядженням керівника апарату суду № 1431 від 27.08.2019 було призначено повторний автоматизований розподіл скарги на дії приватного виконавця у справі №904/1146/18 у зв`язку з перебуванням судді Ніколенка М.О. у відпустці.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.08.2019 скаргу на дії приватного виконавця у справі № 904/1146/18 передано на розгляд судді Фещенко Ю.В.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 29.08.2019 скаргу Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (вх. суду № 35460/19 від 07.08.2019) на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжеліки Геннадіївни було прийнято до розгляду; призначено скаргу до розгляду у судовому засіданні на 09.09.2019. Додатково учасників справи повідомлено телефонограмами (а.с.176-178 у томі 5).

Від стягувача (позивача) надійшов відзив на скаргу (вх. суду № 38335/19 від 23.08.2019), в якому він проти задоволення скарги заперечує у повному обсязі, посилаючись на слідуюче:

- власником майна, переданого до статутного капіталу компанії її засновником (державою), є саме Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", яка в свою чергу набула права власності на корпоративні права, що випливають з права власності держави на 100 відсотків акцій компанії;

- майно, що було передано Державною акціонерною компанією "Автомобільні дороги України" до господарського відання Дочірнього підприємства, залишилось у власності Компанії, а майно, що було набуте Дочірнім підприємством в процесі господарської діяльності, є його власним;

- жодних доказів того, що у скаржника наявне певне майно, передане йому Компанією, на праві господарського відання, скаржником не надано ані суду, ані приватному виконавцю. Отже, навіть наявність такого майна не свідчить про те, що скаржник є державним підприємством, чи про те, що приватним виконавцем здійснюється звернення стягнення на державне майно, оскільки воно не знаходиться у державній власності, а є власністю Компанії, та відповідно за рахунок зазначеного майна погашення заборгованості скаржника не буде здійснюватися;

- згідно з пунктом 2 статті 22 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання державного сектора економіки є суб`єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб`єкти, державна частка у статутному фонді яких перевищує п`ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів. Обов`язок щодо визначення таких суб`єктів, згідно із пунктом 3 Прикінцевих положень Господарського кодексу України, покладено на Кабінет Міністрів України. До Реєстру (переліку) суб`єктів господарювання державного сектору економіки (державних підприємств, їх об`єднань, дочірніх підприємств та господарських товариств, державна частка у статутному капіталі яких перевищує 50 відсотків) з інформацією про суб`єкти управління та окремі показники фінансово-господарської діяльності суб`єктів господарювання, станом на 01.10.2018, Дочірнє підприємство "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "ДАК "Автомобільні дороги України" включено не було (офіційні дані з сайту Фонду державного майна України). Таким чином, у статутному капіталі дочірнього підприємства частка держави відсутня, що також підтверджується інформацією з Регіонального відділення Фонду державного майна України, оскільки дочірнє підприємство створено виключно на власності Компанії (статті 1.1, 4.1 Статуту ДП "Дніпропетровський облавтодор"). Таким чином Дочірнє підприємство "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "ДАК "Автомобільні дороги України" не є державним підприємством чи підприємством державного сектору економіки, а тому не відноситься до категорії юридичних осіб, частка держави в яких перевищує 25 %. Вищезазначене підтверджує, що виконавче провадження №59493834 здійснюється у повній відповідності з вимогами чинного законодавства України та не порушує вимоги частини 2 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження".

- стягувач звертав увагу, що постановою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 12.06.2019 по справі № 904/4256/18 у спорі між тими ж сторонами, суд встановив, що Дочірнє підприємство "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "ДАК "Автомобільні дороги України" створене відповідно до наказу Державної служби автомобільних доріг України від 09.04.2002 № 156 на власності відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (пункт 1.1 статуту позивача). Також судом вказано про відсутність доказів того, що закупівлі за договором поставки нафтопродуктів № НКН-700020 від 20.07.2017 здійснювалися за державні кошти, та що держава є власником більш ніж 50% акцій ДП "Дніпропетровський облавтодор".

Від Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжеліки Геннадіївни надійшов відзив на скаргу (вх. суду № 38452/19 від 27.08.2019), в якому вона проти задоволення скарги заперечує у повному обсязі, посилаючись на слідуюче:

- відповідно до пункту 1.1. розділу 1 Статуту Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" створено рішенням Державного агентства автомобільних доріг України. У відповідності до пункту 5.1. Розділу 5 Статуту засновником Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" є держава в особі Державного агентства автомобільних доріг України. При цьому, відповідно до абзацу 1 пункту 6.4. Статуту Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" компанія є власником різних видів майна, зокрема і майна, переданого засновником до її статутного капіталу у власність;

- згідно з пунктом 1.4. Статуту Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" 100 відсотків акцій компанії належить державі; акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" утворено у формі акціонерного товариства, діяльність якого регулюється Законом України "Про господарські товариства" та Законом України "Про акціонерні товариства"; формування статутного капіталу акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" здійснювалось державою, шляхом внесення відповідного майна у статутний капітал; після внесення майна до статутного капіталу компанії, власником такого майна стала саме компанія, що підтверджується статутом; передаючи майно до статутного фонду акціонерного товариства, держава в особі уповноваженого органу втратила право на володіння, користування і розпорядження таким майном, проте здобула державні корпоративні права й управляє ними на підставі Закону України "Про управління об`єктами державної власності";

- Дочірнє підприємство "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" є юридичною особою, яка має відокремлене майно, самостійний баланс та рахунки в банках;

- Дочірнє підприємство "Дніпропетровський облавтодор" не є державним підприємством, оскільки його створено не органом державної влади, а господарським товариством, зокрема акціонерним товариством, та не у розпорядчому порядку; назва боржника не містить слова "державне";

- у статутному капіталі боржника - Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" відсутня частка держави; держава в обмін на внесене до статутного капіталу Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" майно, отримала право власності на акції Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", які становлять корпоративні права, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації.

Від Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжеліки Геннадіївни надійшло клопотання про застосування строків позовної давності (вх. суду № 38453/19 від 27.08.2019), в якому виконавець просив суд відмовити у задоволенні скарги, у зв`язку з пропуском строків для оскарження дій виконавця на 15 днів.

Від стягувача надійшло клопотання (вх.суду № 40575/19 від 09.09.2019), в якому він просив суд долучити до матеріалів справи відомості щодо структури власності Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

Від заявника (боржника) надійшло клопотання (вх.суду № 40576/19 від 09.09.2019), в якому він просив суд долучити до матеріалів справи інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

У судове засідання 09.09.2019 з`явилися представники скаржника (боржника), стягувача та приватного виконавця.

Представником скаржника (боржника) у судовому засіданні було викладено зміст скарги на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжеліки Геннадіївни, наведено доводи в її обґрунтування.

Представник приватного виконавця проти задоволення скарги заперечував у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на скаргу.

Представник стягувача також проти задоволення скарги заперечував у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у його відзиві на скаргу.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, заслухавши представників скаржника (боржника), стягувача та приватного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням суду від 25.07.2018 позов задоволено частково; стягнуто з Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Синтез" 6 203 582 грн. 23 коп. основного боргу, 758 603 грн. 65 коп. штрафу, 48 519 грн. 98 коп. 3% річних, 112 660 грн. 58 коп. витрат по сплаті судового збору; в частині позовних вимог на суму 182 356 грн. 18 коп. - відмовлено; в частині позовних вимог на суму 500 000 грн. 00 коп. провадження у справі закрито.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.06.2019 зазначене рішення суду від 25.07.2018 змінено; стягнуто з Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Синтез" 3 730 469 грн. 82 коп. основного боргу, 479 606 грн. 62 коп. штрафу та 49 430 грн. 80 коп. 3% річних.

На примусове виконання вказаної постанови господарським судом було видано наказ від 26.06.2019.

Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За положеннями частини 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Законом України № 475/97 від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (надалі - "Конвенція") та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу ст. 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із практики Європейського суду з прав людини право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони, яка поважає верховенство права, дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997; рішення у справі "Бурдов проти Росії" № 59498/00 від 07.05.2002; рішення у справі "Ясіун`єне проти Литви" № 41510/98 від 06.03.2003; та рішення по справі "Руйану проти Румунії" № 34647/97 від 17.06.2003).

Таким чином, вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державного чи приватного виконавця.

За приписами статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 339 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Користуючись таким правом, у серпні 2019 року Дочірнє підприємство "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжеліки Геннадіївни, в якій скаржник просить суд:

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжеліки Геннадіївни щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 59493834 від 08.07.2019;

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 59493834 від 08.07.2019;

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжеліки Геннадіївни щодо винесення постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 59493834 від 08.07.2019;

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 59493834 від 08.07.2019;

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжеліки Геннадіївни щодо винесення постанови про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 59493834 від 08.07.2019;

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 59493834 від 08.07.2019;

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжеліки Геннадіївни щодо винесення постанови про арешт майна боржника ВП № 59493834 від 08.07.2019;

- визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника ВП № 59493834 від 08.07.2019;

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжеліки Геннадіївни щодо винесення постанови про арешт коштів боржника ВП № 59493834 від 08.07.2019;

- визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника ВП № 59493834 від 08.07.2019;

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжеліки Геннадіївни щодо винесення постанови про арешт коштів ВП № 59493834 від 02.08.2019;

- визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів ВП № 59493834 від 02.08.2019.

В обґрунтування поданої скарги боржник послався на положення статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII, відповідно до якої приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім рішень, за якими боржником є юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків; рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності. Отже, на думку скаржника, приватний виконавець неправомірно відкрив виконавче провадження щодо боржника, 100% акцій якого належить державі. В частині оскарження дій щодо накладення арешту на майно скаржник окремо посилається також на те, що арешт було накладено на все майно боржника без його ідентифікації.

Також у прохальній частині скарги скаржником заявлено клопотання про поновлення строку для подання скарги на дії приватного виконавця. В обґрунтування заявленого клопотання скаржник зазначив, що у 10-денний строк з моменту отримання ним оскаржуваних постанов приватного виконавця ним було направлено відповідні скарги до правоохоронних органів, Міністерства юстиції України та безпосередньо приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжеліки Геннадіївни.

З приводу вказаних обставин від Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжеліки Геннадіївни надійшло клопотання про застосування строків позовної давності (вх. суду № 38453/19 від 27.08.2019), в якому виконавець просив суд відмовити у задоволенні скарги, у зв`язку з пропуском строків для оскарження дій виконавця на 15 днів.

Вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки на стадії розгляду скарги по суті дане питання є вирішеним судом в ухвалі суду від 19.08.2019, якою було поновлено Дочірньому підприємству "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" строк на подання скарги на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжеліки Геннадіївни (а.с.196-197 у томі 4).

З приводу викладених у скарзі обставин суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 2 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (надалі - Закон № 403-VIII).

Частиною 2 цієї статті визначено, що приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім: 1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з лею або усунення перешкод у побаченні з дитиною; 2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету; 3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону; 4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи; 5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини; 6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності; 7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб; 8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними І чи цивільна дієздатність яких обмежена; 9) рішень про конфіскацію майна; 10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання; 11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пункт 6 частини 1 статті 4 Закону № 403-VIII та пункт 4 частини першої статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" установлюють принцип диспозитивності виконавчого провадження та визначають його обов`язковість при здійсненні виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями.

Цей принцип полягає, зокрема, у наданні стягувачу права вибору - пред`явити виконавчий документ для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців (абзац 2 частини 1 статті 19 цього Закону). Тобто, вищевказані положення надають стягувачу право на власний розсуд обрати орган, що буде здійснювати примусове виконання, обираючи при цьому між державною виконавчою службою та приватними виконавцями.

Частина 1 статті 27 Закону № 403-VIII і частина 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" також передбачають право фізичних або юридичних осіб вільно обирати приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначених Законом України "Про виконавче провадження". Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Залежно від вибору стягувача та після пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця у відповідного виконавця виникають передбачені статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" права й обов`язки, зокрема обов`язок здійснювати заходи примусового виконання рішення у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Застосування правила щодо обов`язкового передання виконавчого провадження від приватного виконавця до державного і навпаки призведе до порушення основоположного принципу диспозитивності, порушення права стягувача на вибір виконавця, передбаченого законом.

Системи державного та приватного виконання судових рішень не є рівноцінними та замінними. Так, для стягувача має значення звертатися до органу державної виконавчої служби чи до приватного виконавця, адже умови співпраці з державним та приватним виконавцем різняться. Звернення до приватного виконавця забезпечує стягувачу можливість користуватися такими гарантіями і можливостями:

- обов`язкове страхування цивільної відповідальності приватного виконавця;

- можливість фінансування виконавчих витрат на виконання за власний рахунок приватного виконавця (тоді як орган державної виконавчої служби у разі недостатності авансового внеску завжди вимагає покриття додаткових витрат стягувачем);

- можливість встановлення в договорі з приватним виконавцем іншого розміру додаткової винагороди чи авансового внеску, своєчасного покриття витрат, пов`язаних зі здійсненням виконавчих дій, тобто можливість передбаченим законом способом вплинути на ефективність примусового виконання важливого для нього рішення шляхом відповідної мотивації приватного виконавця. Наведена мотивація є неможливою у разі здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби.

Забезпечення рівноцінної конкуренції між державними та приватними виконавцями судових рішень (як однієї із необхідних умов підвищення ефективності виконавчого провадження) запроваджено Стратегією реформування судоустрою, судочинства та суміжних правових інститутів на 2015 - 2020 роки, схваленою Указом Президента України від 20.05.2015 № 276/2015.

Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05.12.2018 у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) наголосила про право стягувача вільно обирати орган для здійснення примусового виконання рішення - державну виконавчу службу або приватного виконавця.

Так, 08.07.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжелікою Геннадіївною було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59493834 з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2019 по справі № 904/1146/18 (а.с.85-86 у томі 4).

Скаржник посилається на те, що приватний виконавець неправомірно відкрив виконавче провадження щодо боржника, 100% акцій якого належить державі, чим порушив норми статті 5 Закону України "Про виконавче провадження", яка передбачає обмеження щодо можливості здійснення приватним виконавцем примусового виконання рішень, за якими боржником є юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків; рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності.

З приводу вказаних обставин суд зазначає таке.

Боржником за спірним виконавчим документом - наказом господарського суду у справі № 904/1146/18, є Дочірнє підприємство "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

При цьому, судом враховано, що "ДАК "Автомобільні дороги України" (надалі - Компанія) створена на виконання Указу Президента України від 08.11.2001 № 1056 "Про заходи щодо підвищення ефективності управління дорожнім господарством України" та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 221 "Про утворення Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

Відповідно до вказаної Постанови Кабінету Міністрів України засновником Компанії є держава в особі Державної служби автомобільних доріг, якою здійснюються повноваження вищого органу управління Компанії. До статутного капіталу Компанії передано майно державних підприємств з наступним перетворенням їх у дочірні підприємства. Компанія є власником майна, переданого до її статутного капіталу, що підтверджується пунктом 6.3. Статуту Компанії.

Згідно з наказом Державного комітету статистики України від 18.04.2005 № 96 "Про затвердження Класифікації інституційних секторів економіки України" орган виконавчої влади - самостійний вид органів державної влади, які згідно з конституційним принципом поділу державної влади мають своїм головним призначенням забезпечення функціонування однієї гілки державної влади - виконавчої.

Відповідно до положень Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Таким чином, Компанія не є ані органом державної влади, ані органом місцевого самоврядування, а являється публічним акціонерним товариством.

На виконання вищезазначених Постанови Кабінету Міністрів України та Указу Президента України Компанія виступила засновником дочірніх підприємств, в тому числі і Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор", із виділенням майна статутного капіталу Компанії.

Відповідно до пункту 1.1. Статуту Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" останнє створене відповідно до наказу Державної служби автомобільних доріг України від 09.04.2002 № 156 на власності Компанії (а.с.40-49 у томі 4).

Пунктом 3.1. вказаного Статуту визначено, що підприємство є юридичною особою від дня його державної реєстрації.

Засновником Підприємства є Публічне акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (пункт 3.3. Статуту боржника).

Таким чином, не держава є засновником Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор", а ПАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", як юридична особа, яка здійснює всі права та несе всі обов`язки засновника.

У відповідності до статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а засновник юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями створеної ним юридичної особи.

Так, у пункті 3.5. Статуту Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" визначено, що підприємство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями згідно з чинним законодавством. Підприємство не відповідає за зобов`язаннями засновника, так само як і засновник не відповідає за зобов`язаннями підприємства.

Слід відзначити, що згідно з частиною 2 статті 22 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання державного сектора економіки є суб`єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб`єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п`ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів.

Правові основи управління об`єктами державної власності визначено Законом України "Про управління об`єктами державної власності" № 185-V від 21.09.2006 (із змінами та доповненнями).

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" передбачено, що об`єктами управління державної власності є, зокрема, корпоративні права, що належать державі у статутних капіталах господарських організацій (далі - корпоративні права держави).

Фонд державного майна України відповідно до законодавства, щодо корпоративних прав держави: а) здійснює управління корпоративними правами держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; б) створює і веде реєстр корпоративних прав держави, який є складовою Єдиного реєстру об`єктів державної власності, відповідно до законодавства; г) встановлює наявність та визначає розмір корпоративних прав держави в майні господарських організацій, а також у майні громадських організацій колишнього СРСР, розташованих на території України; и) призначає відповідно до законодавства представників держави в органи управління господарських організацій, корпоративні права держави яких перебувають у його управлінні, визначає кандидатури незалежних членів наглядової ради, що пропонуються до обрання до складу наглядових рад господарських товариств, корпоративні права держави яких перебувають у його управлінні; ї) здійснює контроль за виконанням умов контрактів керівниками виконавчих органів господарських організацій, які перебувають у його управлінні; л) виконує інші передбачені законодавством функції з управління корпоративними правами держави.

Відповідно до пункту 1 Положення про Реєстр корпоративних прав держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1679 від 29.10.2003 (далі - Положення), Реєстр корпоративних прав держави є автоматизованою інформаційно-довідковою системою збирання та обліку відомостей про акції, частки, паї, що належать державі у статутному капіталі господарських товариств та інших суб`єктів господарювання (далі - господарські товариства) і утворюється для оперативного обліку зазначених акцій, часток, паїв, забезпечення ефективного здійснення корпоративних прав держави, а також забезпечення гласності та відкритості інформації про державну власність, у межах, установлених законодавством.

Згідно з пунктом 5 Положення до Реєстру включаються відомості про акції, паї, частки, що належать державі у статутному капіталі господарських товариств - резидентів та нерезидентів.

Пунктами 7, 8 Положення передбачено, що у разі виникнення нових корпоративних прав держави міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, які виступають засновниками господарських товариств або на які покладено функції з управління корпоративними правами держави в господарських товариствах, у місячний строк з моменту державної реєстрації цих товариств подають відомості Фондові державного майна за встановленими формами в електронному та паперовому вигляді. Фонд державного майна у десятиденний строк вносить відомості до Реєстру.

У разі потреби внесення змін до Реєстру міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, які виступають засновниками господарських товариств або на які покладено функції управління корпоративними правами держави в господарських товариствах, у тижневий строк після одержання відповідних документів подають відомості Фондові державного майна за встановленими формами в електронному та паперовому вигляді. Фонд державного майна у триденний строк вносить зміни до Реєстру.

На офіційному сайті Фонду державного майна України у Реєстрі корпоративних прав держави (у відповідному Переліку) боржник за спірним виконавчим документам - Дочірнє підприємство "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" відсутній.

Долучена скаржником до матеріалів справи Інформаційна довідка від 28.01.2019 (а.с.184-201 у томі 5) не спростовує встановлені вище обставини.

Враховуючи вказане, суд погоджується із доводами приватного виконавця про те, що скаржником не доведено обставин щодо наявності у його статутному фонді частки держави в розмірі, що перевищує 25%.

Відповідно до статті 115 Цивільного кодексу України, статті 85 Господарського кодексу України, Компанія є власником майна, що передано до статутного фонду ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України".

Передаючи майно до статутного фонду акціонерного товариства, держава в особі уповноваженого органу втратила право на володіння, користування і розпорядження таким майном, натомість здобула державні корпоративні права й управляє ними на підставі Закону України "Про управління об`єктами державної власності".

Таким чином, Дочірнє підприємство "Дніпропетровський облавтодор" не є державним підприємством, що також вбачається з його найменування.

Більше того, у пункті 3.6. вказаного Статуту також визначено, що підприємство має відокремлене майно, може від свого імені набувати майнових прав та нести обов`язки, бути позивачем і відповідачем у суді, в тому числі третейському суді.

У пункті 4.2. Статуту Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" зафіксовано, що майно Підприємства складається з сукупності речей, майнових прав, інших цінностей, вартість яких відображається на самостійному балансі підприємства, яке передається засновником підприємству в господарське відання та іншого майна, набутого підприємством на засадах, не заборонених чинним законодавством і цим Статутом. Власником майна, переданого до господарського відання підприємства засновником залишається засновник, проте підприємство має вчиняти передбачені законодавством заходи задля захисту такого майна.

Так, господарський суд відзначає, оскільки майно боржника складається як з майна, переданого засновником так і з іншого майна, набутого самим підприємством, а в матеріалах справи відсутні докази щодо належності (походження) майна боржника, зокрема, і того, на яке було накладено арешт приватним виконавцем, у суду відсутні підстави вважати, що приватним виконавцем були порушені норми статі 5 Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином, суд приходить до висновку, що підстави для визнання протиправними дій щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 59493834 від 08.07.2019, а також визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 59493834 від 08.07.2019 відсутні.

Приймаючи до уваги вказаний висновок, правомірними також є дії щодо винесення постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 59493834 від 08.07.2019, а також щодо винесення постанови про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 59493834 від 08.07.2019, отже правові підстави для визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 59493834 від 08.07.2019 та визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 59493834 від 08.07.2019 відсутні.

Згідно із статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" у разі, якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі, якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Згідно зі статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника здійснюється для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Отже, посилання скаржника в частині оскарження дій щодо накладення арешту на те, що арешт було накладено на все майно боржника без його ідентифікації, відхиляються судом.

Слід також відзначити, що арешт майна боржника є одним із заходів виконавчого провадження з метою примусового виконання рішення суду для задоволення законних інтересів стягувачеві.

При цьому за змістом статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на грошові кошти, а черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Зважаючи на наведене, чинне законодавство не містить заборони накладення державним виконавцем арешту одночасно на грошові кошти та інше майно боржника з метою забезпечення примусового виконання судового рішення.

При цьому, суд врахував відповідну правову позицію Верховного суду, викладену в постанові від 10.04.2018 у справі № 904/9386/14.

Так, 08.07.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжелікою Геннадіївною винесено наступні постанови:

- постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 59493834, а саме: витрат на проведення виконавчих дій в сумі 200 грн. 00 коп. (а.с.89-90 у томі 4);

- постанову про стягнення з боржника основної винагороди, а саме: 425 грн. 950 грн. 72 коп. (а.с.93-94 у томі 4);

- постанову про арешт майна боржника, якою було накладено арешт на все майно, що належить боржнику - Дочірньому підприємству "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів - 4 685 659 грн. 96 коп. (а.с.97-98 у томі 4);

- постанову про арешт коштів боржника, якою було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках: АТ КБ "Приватбанк", ПАТ КБ "Фінансова ініціатива", ПАТ "Укрінбанк", АТ "Ідея Банк", АТ "РВС Банк" та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонені законом та належать боржнику (а.с.102-103 у томі 4).

В подальшому, 02.08.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжелікою Геннадіївною винесено постанову про арешт коштів, якою було накладено арешт у розмірі стягнення 4 685 657 грн. 96 коп. на кошти, що містяться на відкритих рахунках, рахунках, що будуть відкриті після накладення арешту, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать відокремленим підрозділам боржника (а.с.108-113 у томі 4).

Як вбачається з матеріалів справи, приватним виконавцем Мосейко А.Г. було винесено постанови про арешт майна та коштів боржника - Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів - 4 685 659 грн. 96 коп.

Таким чином, постанова про арешт майна боржника від 08.07.2019, постанова про арешт коштів боржника від 08.07.2019, постанова про арешт коштів боржника від 08.07.2019 та постанова про арешт коштів від 02.08.2019, які винесені у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів - 4 685 659 грн. 96 коп. були прийняті приватним виконавцем у повній відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином, підстави для визнання дій приватного виконавця в цій частині та скасування зазначених постанов у суду відсутні.

Надаючи правову оцінку постановам про арешт коштів боржника, судом також враховано, що до компетенції приватного виконавця не віднесено перевірку цільового призначення рахунків боржника, відкритих в банках. В той же час, статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" зобов`язано виконавця зняти арешт з рахунку боржника в разі надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом.

У вказаних постановах зазначено, що арешт накладається на кошти боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику (відокремленим підрозділам боржника).

Тобто, повідомлення приватного виконавця про рахунки, які не підлягають арешту є завданням банку та самого боржника.

Отже, як вбачається з наведених норм чинного законодавства, приватним виконавцем при винесенні постанов про накладення арешту на кошти, дотримано вимоги чинного законодавства.

Відповідно до статті 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись статтями 231, 234, 235, 339 - 345 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжеліки Геннадіївни про:

- визнання протиправними дій щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 59493834 від 08.07.2019;

- визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 59493834 від 08.07.2019;

- визнання протиправними дій щодо винесення постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 59493834 від 08.07.2019;

- визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 59493834 від 08.07.2019;

- визнання протиправними дій щодо винесення постанови про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 59493834 від 08.07.2019;

- визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 59493834 від 08.07.2019;

- визнання протиправними дій щодо винесення постанови про арешт майна боржника ВП № 59493834 від 08.07.2019;

- визнання протиправною та скасування постанови про арешт майна боржника ВП №59493834 від 08.07.2019;

- визнання протиправними дій щодо винесення постанови про арешт коштів боржника ВП № 59493834 від 08.07.2019;

- визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів боржника ВП №59493834 від 08.07.2019;

- визнання протиправними дій щодо винесення постанови про арешт коштів ВП № 59493834 від 02.08.2019;

- визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів ВП № 59493834 від 02.08.2019 - відмовити у повному обсязі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення - 09.09.2019 та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 11.10.2019.

Суддя Ю.В. Фещенко