Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/387/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

прокурор: Рихлюк О.В. - сл. посвідчення №052773 від 06.05.2019;

від позивача1: Панасюк В.М. - довіреність №3220/525/Д від 03.12.2018;

від позивача2: не прибув;

від відповідача: Мозговий В.В. - довіреність №226 від 01.07.2019.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Першого заступника військового прокурора Житомирського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир

до Державного підприємства "Зарічанське лісове господарство"

про заборону ведення лісового господарства, використання лісового фонду на землях Міністерства оборони України

Перший заступник військового прокурора Житомирського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир звернувся до суду з вимогою заборонити Державному підприємству "Зарічанське лісове господарство" () ведення лісового господарства та використання лісового фонду на земельній ділянці Міністерства оборони України загальною площею 137,4га (за кадастровим номером :04:000:0915, Державний акт серії Б №022535 від 1978 року), яка належить на праві постійного користування КЕВ м. Житомир.

Ухвалою від 02.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання суду.

Ухвалою суду від 28.05.2019, з метою належної підготовки справи для розгляду по суті, строк підготовчого провадження продовжено на тридцять днів.

У підготовчому засіданні 03.07.2019 оголошено перерву до 10год.00хв. 31.07.2019, та, в порядку ст. 81 ГПК України, витребувано у ДП "Зарічанське лісове господарство" належним чином завірені копії проекту організації та розвитку лісового господарства, лісорубних квитків та розпоряджень майстра лісу щодо використання лісового фонду на кварталі №1 на території Березівської сільської ради.

17.07.2019, через загальний відділ суду від відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду та 25.07.2019 повідомлення №305 від 24.07.2019 про неможливість надання доказів.

У підготовчому засіданні 31.07.2019 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.09.2019. Також ухвалено відмовити у задоволенні клопотань відповідача про залучення третьої особи та про залишення позову без розгляду (а.с. 187-188).

09.08.2019 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії Акту прийому-передачі житлового фонду та об`єктів соціальної сфери Міністерства оборони України в комунальну власність Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 18.12.2006. У поданому клопотанні відповідач звертає увагу на те, що за вказаним Актом прийому-передачі житлового фонду та об`єктів соціально-культурної сфери Міністерства оборони України, в комунальну власність Березівської сільської ради Житомирського району, Житомирської області, уповноваженими представниками Міністерства оборони України було передано на баланс в комунальну власність територіальній громаді села Березівка об`єкти житлового фонду, будівлі та споруди військового містечка №115 (військової частини А-4192), які розташовані на оспорюваній земельній ділянці, а також земельна ділянка площею 68,2 га, під даними об`єктами. Вказане, на думку відповідача, враховуючи приписи ст. 120 Земельного кодексу України, свідчить про те, що ДП "Зарічанський лісгосп" є неналежним відповідачем у справі.

У судовому засіданні 02.09.2019 прокурор та позивач1 позов підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням поданих письмових пояснень.

Представник відповідача позовні вимоги заперечив, з викладених у відзиві на позовну заяву та у вищевказаному клопотанні мотивів. В судових засіданнях стверджував, що ДП "Зарічанське лісове господарство" не користується спірною земельною ділянкою, за наданими прокурором та позивачем документами не можливо встановити її місцезнаходження. Наголосив, що цільове призначення спірної земельної ділянки, згідно класифікатора форм власності на землю, затвердженого листом Держкомзему України від 24.04.1998 №14-1-7/1205 - ведення лісового господарства. Зсилаючись на ч.1 ст. 57 Земельного кодексу, вважає, що саме ДП Зарічанське лісове господарство відноситься до спеціалізованих лісогосподарських підприємств, у яких створено спеціалізовані підрозділи для ведення лісового господарства.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку прокурора та пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначив прокурор у позовній заяві, відповідно до Державного акта на право користування землею серії Б № 022535 від 1978 року, виданого Виконавчим комітетом Житомирської обласної ради народних депутатів, у безоплатне та безстрокове користування Житомирській КЕЧ району, правонаступником якої, відповідно до Директиви Міністра оборони України № Д322/1/01 від 20.01.2005 року "Про проведення організаційних заходів у квартирно-експлуатаційній службі Збройних Сил України у 2005 році", є Квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомир (позивач2), надано земельну ділянку площею 137,4 га, що знаходиться на території Березівської сільської ради Житомирського району.

Право власності на вищевказану земельну ділянку, за даними прокурора, зареєстровано 24.05.2018 та присвоєно кадастровий номер :04:000:0915. Згідно даних реєстру, цільове призначення земельної ділянки - для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України.

Відповідно до п. 5.13 Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 3 липня 2013 року № 448 та Інструкції з обліку земельних ділянок в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22 грудня 2011 року № 795, вказана земельна ділянка перебуває на обліку КЕВ м. Житомир.

Таким чином, прокурор наголошує, що земельна ділянка загальною площею 137,4 га належить до земель оборони, постійним користувачем якої є Міністерство оборони України в особі КЕВ м. Житомир. При цьому на вищевказаній земельній ділянці ведення лісового господарства здійснює ДП "Зарічанське лісове господарство".

Оскільки вищевказані земельні ділянки належать до земель оборони, постійним користувачем яких є КЕВ м. Житомир, а право ведення лісового господарства у лісах на землях оборони та використання лісових ресурсів, мають лише постійні лісокористувачі Міністерства оборони України, до яких відповідач не належить, прокурор вважає, що ДП "Зарічанське лісове господарство" незаконно здійснює ведення лісового господарства та використання лісового фонду на земельній ділянці КЕВ м. Житомир загальною площею 137,4 га, на який розташований лісовий квартал № 1.

Враховуючи зазначене, прокурор звернувся з даним позовом до суду.

Обґрунтовуючи строки позовної давності звернення до суду, прокурор зсилається на ст. 391 ЦК України та правову позицію, викладену у постанові ВГСУ від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів". Вказує, що звертається до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, а на негаторний позов не поширюються вимоги щодо строків позовної давності. В свою чергу, позов про усунення порушень права землекористувача, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є землекористувачем, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право землекористування. Обов`язком землекористувача не є доказування неправомірності дій відповідача. Вони припускаються такими, доки сам відповідач не доведе правомірність своєї поведінки. З врахуванням викладеного, правила про негаторний позов підлягають застосуванню у випадку порушення права користування земельною ділянкою.

Звернення органом прокуратури з даним позовом в інтересах держави у статусі позивача, прокурор обґрунтовує приписами п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999, ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру", правовими позиціями, викладеними у постанові Верховного суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та усталеною практикою Європейського союзу з прав людини.

Зокрема, зсилаючись на ст. 1, 4 Положення про Міністерство оборони України, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671, прокурор вказує, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. На Міністерство оборони України, зокрема, покладено функції з управління об`єктами державної власності, які належать до сфери управління Міноборони.

Зсилаючись на ст. 3 ЗУ "Про Збройні Сили України", вказує, що органом влади на місцях в системі Збройних Сил України, на який покладено відомчий контроль щодо використання за цільовим призначенням земель, наданих в користування Збройних Сил України, а також їх облік, являється КЕВ м. Житомир.

Пояснює, що на адресу військової прокуратури Житомирського гарнізону неодноразово надходили листи КЕВ м. Житомир, про виявлення працівників ДП "Зарічанське лісове господарство", які проводять вирубку лісонасаджень на земельній ділянці площею 137,4 га за кадастровим номером :04:000:0915, на який розташований лісовий квартал № 1.

Оскільки навколо військових та інших оборонних об`єктів, у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування, прокурор вважає, що через вирубку лісів ДП "Зарічанське лісове господарство" на земельних ділянках, які належать до земель оборони, заподіюється шкода у вигляді позбавлення можливості виконувати свої завдання за призначенням, у зв`язку з чим порушуються оборонні інтереси держави.

Також повідомляє, що в ході проведення аудиту фінансового та відповідності КЕВ м. Житомир за період з 01.06.2013 по 28.02.2017 встановлено, що ДП "Житомирський військовий лісгосп", не маючи права постійного землекористування чи лісокористування, здійснює вирубку на землях оборони, що підтверджено отриманою в ході проведення аудиту інформацією, про видачу спеціальних дозволів на заготівлю деревини.

Крім того, неналежне здійснення захисту уповноваженим органом, на думку прокурора, підтверджується листом КЕВ м. Житомир від 16.04.2019 № 1833, відповідно до якого, останніми були зафіксовані факти незаконного ведення лісового господарства та використання лісового фонду на землях оборони ще в липні 2018 року.

Оскільки уповноважені органи - Міністерство оборони України та КЕВ м. Житомир неналежно здійснюють свої функції щодо захисту інтересів держави, до суду з позовом про заборону ведення лісового господарства та використання лісового фонду на землях оборони не звертаються, то перший заступник військового прокурора Житомирського гарнізону самостійно звертається до суду за захистом інтересів держави, тому що захисту потребують реальні державні інтереси та майно держави.

Водночас зазначає, що військовою прокуратурою Житомирського гарнізону за № 33-2095 вих. 19 від 25.03.2019 до ДП "Зарічанське лісове господарство" направлено запит щодо надання правовстановлюючих документів, відповідно до яких останні здійснюють ведення лісового господарства на земельній ділянці площею 137,4 га за кадастровим номером :04:000:0915. Однак, станом на теперішній час, відповіді не надано.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зсилається на ст. 19, 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", ст. 1-3, 19-21, 77, 141, 142, 143, 149, 155 Земельного кодексу України, ст.. 4, 10, 16, 21, 203, 215, 257, 261 Цивільного кодексу України, ст. 2, 4, 29, 54, 56, 57, 75 ГПК України.

Відповідач, згідно відзиву на позовну заяву (а.с. 68-71), вважає її не обґрунтованою.

Пояснює, що після реорганізації Державного підприємства "Івано-Франківський військовий лісопромкомбінат" до Державного підприємства "Житомирський військовий лісгосп" перейшли майно, права та обов`язки реорганізованого підприємства, в тому числі і один із структурних підрозділів - Корбутівське лісництво разом із земельними ділянками, що знаходились в його користуванні, з 1 - го по 43-ій квартал загальною площею 3368 га. (в тому числі і спірна земельна ділянка з лісонасадженнями в межах Березівської сільської ради площею 137,0 га., що знаходиться в 1 кварталі Корбутівського лісництва, на якій здійснювало лісогосподарську діяльність ДП "Івано- Франківський військовий лісопромкомбінат").

Зауважує, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 4 вересня 2013 року №773-р "Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів", до Державного агентства лісових ресурсів України перейшов в управління за розподільчим балансом цілісний майновий комплекс ДП "Житомирський військовий лісгосп", до складу якого входять - загальна площа земель лісогосподарського призначення 12812,5 га., у в тому числі земель вкритих лісовою рослинністю - 10282,6 га.; виробничі підрозділи: чотири лісництва (Зарічанське, Корбутівське, Чуднівське, Макарівське), а також об`єкти нерухомості.

Пояснює, що згідно наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 25.04.2018 року № 312, Державне підприємство "Житомирський військовий лісгосп" 13.06.2018 року було перейменовано на Державне підприємство "Зарічанське лісове господарство", на яке покладено обов`язки ведення лісового господарства, у тому числі, на земельній ділянці на території Березівської сільської ради.

Вважає, що оскільки на спірній земельній ділянці зростає ліс, право лісокористування та ведення на ній лісогосподарської діяльності належить лише відповідачу. При цьому пояснює, що являється спеціалізованим лісогосподарським підприємством, яке уповноважене на ведення лісогосподарської діяльності в межах переданих йому земель, на підставі Проекту організації та розвитку лісового господарства Державного підприємства "Житомирський військовий лісгосп" (планово-картографічні матеріали лісовпорядкуваня), який у відповідності до п. 5 Прикінцевих положень Лісового Кодексу України, є документом, що підтверджує право постійного користування.

Водночас, на думку відповідача, КЕВ м. Житомира, як юридична особа, не має відповідних прав та повноважень на здійснення господарської діяльності, пов`язаної із веденням лісового господарства, на землях, які перебувають на його обліку.

Також відповідач вважає, що позивачем конкретно не обґрунтовано, в чому саме полягає порушення оборонних інтересів держави Державним підприємством "Зарічанське лісове господарство" при здійсненні ним господарської діяльності на переданих йому землях на території Березівської сільської ради Житомирського району. Крім того зауважує, що із змісту позовної заяви вбачається, що Перший заступник військового прокурора Житомирського гарнізону виступає на захист інтересів не держави у цілому, а виступає в інтересах Міністерства оборони України та КЕВ м. Житомир, як окремих юридичних осіб, у спорі з іншою юридичною особою - державним підприємством щодо земельної ділянки, яка перебувала і перебуває у державній власності.

На вищевказаний відзив прокурором було подано заперечення (а.с. 116-120), згідно яких останній зазначає, що Вищий господарський суд України у постанові від 06.08.2014 у справі №906/1704/13 та апеляційний суд Житомирської області в постанові від 12.09.2018 по справі №278/1283/14-ц встановили, що в Статуті ДП "Житомирський військовий лісгосп", затвердженому наказом МОУ №250 від 27.05.20109, відсутні положення про правонаступництво.

Водночас вказує, що відповідно до річної фінансової звітності за 2018 рік, на обліку ДП "Зарічанське лісове господарство" відсутні земельні ділянки.

Вказує, що Законом України "Про господарську діяльність у збройних силах України" (21.09.1999) дозволяється господарська діяльність військових частин, закладів, установ та організацій Збройних сил України, пов`язана із забезпеченням їх повсякденної життєдіяльності і яка передбачає ведення підсобного господарства, виробництво продукції, виконання робіт і надання послуг, передачу в оренду рухомого та нерухомого військового майна (за винятком озброєння, боєприпасів, бойової та спеціальної техніки) в межах і порядку, визначених чим Законом.

Міністерство борони України, згідно письмових пояснень (а.с. 109-111), стверджує, що відповідно до Положення КЕВ м. Житомир та Інструкції з обліку земельних ділянок в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних сил України, саме КЕВ м. Житомир здійснює облік та контроль за використанням та охороною земель, наданих в користування Збройним Силам України.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників справи, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Положеннями статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до п.п. 3,4 ст. 23 Закон України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

У Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини). Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Також ЄСПЛ звертав увагу на категорії справ, у яких підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Так, прокурор обґрунтовує порушення інтересів держави тим, що уповноважені органи - Міністерство оборони України та Квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомир неналежно здійснюють свої функції щодо захисту інтересів держави, до суду з позовом про заборону ведення лісового господарства та використання лісового фонду на землях оборони, не звертаються. Таким чином, прокурором наголошено у позовній заяві, що захисту потребують реальні оборонні інтереси держави, що зачіпає інтереси значного числа громадян та узгоджується з вищенаведеними приписами щодо здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і з дотриманням принципу змагальності.

Також суд вважає, що підстави для процесуального представництва прокуратури є підтвердженими, оскільки прокурором попередньо, до подачі позову до суду, скеровано відповідні листи визначеним у справі позивачам (а.с. 54,55).

Що стосується тверджень відповідача про те, що Перший заступник військового прокурора Житомирського гарнізону виступає на захист інтересів не держави у цілому, а виступає в інтересах Міністерства оборони України та КЕВ м. Житомир, як окремих юридичних осіб, у спорі з іншою юридичною особою - державним підприємством щодо земельної ділянки, яка перебувала і перебуває у державній власності, то зазначені обставини досліджувалися судом при розгляді клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, про що постановлено ухвалу від 31.07.2019 (а.с.187-188).

Враховуючи, що предметом позову є заборона ведення лісового господарства, використання лісового фонду на землях Міністерства оборони України, слід зазначити наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до Державного акту на право користування землею серії Б № 022535 від 1978 року, виданого Виконавчим комітетом Житомирської обласної ради народних депутатів (а.с. 62-65), у безоплатне та безстрокове користування Житомирській КЕЧ району, надано земельну ділянку площею 138,4 га, що знаходиться (на території Березівської сільської ради Житомирського району).

Правонаступником Житомирської КЕЧ району, відповідно до Директиви Міністра оборони України № Д322/1/01 від 20.01.2005 року "Про проведення організаційних заходів у квартирно-експлуатаційній службі Збройних Сил України у 2005 році", є Квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомир (позивач2).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру від 24.05.2018 (а.с. 35), земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0915, площею 137,4000, що знаходиться на території Березівської сільської ради має: - державну форму власності; цільове призначення: - для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України; категорія земель: - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; вид використання: - для розміщення та постійної діяльності Збройних сил України.

Вказане спростовує твердження відповідача, про цільового призначення спірної земельної ділянки.

Зважаючи на категорію земель, до якої віднесено спірну земельну ділянку, судом враховано, що за приписами статті 77 Земельного кодексу України, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Правові засади і порядок використання земель оборони визначається Законом України від 27.11.2003 за № 1345-IV "Про використання земель оборони".

За приписами ст. 1 вищевказаного Закону, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі - військові частини).

Частина 1 ст. 2 зазначеного Закону, визначає, що військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 101 Земельного кодексу України, ліси, розташовані на землях оборони, призначені для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до закону. Охорона, захист, використання та відтворення лісів на землях оборони проводяться спеціалізованими лісогосподарськими підрозділами з урахуванням режиму цих територій в порядку, встановленому Законом України "Про використання земель оборони", цим Кодексом та іншими актами законодавства.

За приписами ст. 10 ЗУ "Про оборону України", Міністерство оборони України, зокрема, здійснює управління переданим Міністерству оборони України військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Відповідно до ЗУ "Про господарську діяльність у Збройних Силах України", Господарська діяльність у Збройних Силах України - це специфічна діяльність військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України (далі - військові частини), пов`язана із забезпеченням їх повсякденної життєдіяльності і яка передбачає ведення підсобного господарства, виробництво продукції, виконання робіт і надання послуг, передачу в оренду рухомого та нерухомого військового майна (за винятком озброєння, боєприпасів, бойової та спеціальної техніки) в межах і порядку, визначених цим Законом.

За приписами Положення про порядок ведення лісового господарства у лісах, що знаходяться на землях, наданих для потреб оборони, затвердженого наказом Міністерства оборони України №22 від 21.01.1997, право вести лісове господарство у лісах на землях оборони та використовувати лісові ресурси мають постійні лісокористувачі Міністерства оборони України.

Згідно зі ст. 4 ЗУ "Про використання земель оборони", військові частини за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади і в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, можуть дозволяти фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданих їм у постійне користування.

Тобто, право вести лісове господарство у лісах на землях оборони та використовувати лісові ресурси мають постійні лісокористувачі Міністерства оборони України.

Як зазначалось вище, Житомирській КЕЧ району (правонаступник позивач2) надано у постійне користування земельну ділянку загальною площею 138,4га, що підтверджується відповідним Державним актом (а.с. 62-65) та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24.05.2018 (а.с.35).

Частиною 1 статті 92 Земельного кодексу України встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній та комунальній власності, без встановлення строку.

Разом з тим, як встановлено судом, в ході проведення фінансового аудиту та аудиту відповідності Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир за період 01.06.2013 по 28.02.2017, Центральним територіальним управлінням внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, (а.с. 42-52) виявлено, що ДП "Житомирський військовий лісгосп" не маючи прав постійного земле- та лісокористування продовжує вирубку на землях оборони, що підтверджено інформацією про видачу спеціальних дозволів (лісорубних квитків) на заготівлю деревини в порядку рубок головного користування, рубок формування та оздоровлення лісів та інших рубок, оприлюднених на сайті Житомирського обласного управління лісового та мисливського господарства.

Також матеріали справи містять листи КЕВ м. Житомир та Центру надання адміністративних послуг Житомирської міської ради, лісорубні квитки, які свідчать про ведення відповідачем лісового господарства та використання лісового фонду у лютому 2019 року (а.с. 20-33, 53).

Так, відповідач заперечує ведення ним лісового господарства на спірних земельних ділянках, при цьому вважає, що має таке право, оскільки спірна земельна ділянка не вибула із державної власності, а Кабінет Міністрів України, в межах своєї компетенції, прийняв рішення щодо підпорядкування державного підприємства від МОУ до сфери управління Держлісагенства України.

Однак, матеріалами справи не спростовано, а відповідачем не доведено, що спірна земельна ділянка вилучались із користування Міністерства оборони України та передавалась Державному агентству лісових ресурсів. Крім того, матеріали справи не містять доказів зміни цільового призначення спірної земельної ділянки. Також суд вважає за доцільне звернути увагу, що Акт передачі Корбутівського військового лісництва від 30.06.2009 Міністерством оборони України та КЕВ м. Житомир не підписано.

Водночас суд враховує, що розпорядженням КМУ від 04.09.2013 №773-р "Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів" (а.с.87) цілісний майновий комплекс Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" та Державного підприємства "Житомирський військовий лісгосп" передано із сфери управління Міністерства оборони до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів.

В розумінні Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (ч. 1 ст. 4), цілісним майновим комплексом є господарський об`єкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання. У разі виділення цілісного майнового комплексу структурного підрозділу підприємства складається розподільчий баланс.

Тобто, розпорядженням КМУ №773-р від 04.09.2013 передало цілісний майновий комплекс, до якого не можуть входити земельні ділянки, які відносяться до земель оборони та перебувають на праві постійного користування КЕВ м. Житомир. При цьому, слід зазначити, що доказів вилучення спірних земельних ділянок з користування Міністерства оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир матеріали справи не містять. Також судом враховується, що ДП "Івано-Франківський ліспромкомбінат", згідно приписів законодавства, було передано лише право ведення лісового господарства на вищевказаних земельних ділянках, які залишилися у користуванні позивача.

Слід також зазначити, що відповідно до річної фінансової звітності за 2018 рік, на обліку ДП "Зарічанське лісове господарство" відсутні земельні ділянки.

Як вбачається із Статуту ДП "Зарічанське лісове господарство", затвердженого Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 25.04.2018, за №312, останнє засновано на державній власності, створене відповідно до наказу Міністра Оборони України від 20.03.2009 року №123 "Про реорганізацію ДП Івано-Франківський військовий ліс промкомбінат", належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України (Орган управління майном) і координується Житомирським обласним управлінням лісового та мисливського господарства (а.с.72-79).

Аналізуючи Розпорядження КМУ №773-р від 04.09.2013 та Статут ДП "Зарічанське лісове господарство", суд дійшов висновку, що останнє не входить до сфери управління Міністерства оборони України, а належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України.

Враховуючи зазначене, а також правовий статус спірних земельних ділянок, у ДП "Зарічанське лісове господарство" відсутні правові підстави для ведення лісового господарства та використання лісового фонду на земельних ділянках Міністерства оборони України.

Разом з тим, правонаступництво ДП "Івано-Франківський військовий лісокомбінат" спростовується обставинами, встановленими у постановах Вищого господарського суду України від 06.08.2014 у справі №906/1704/13 та Апеляційного суду Житомирської області від 12.09.2018 у справі №278/1283/14-ц, про те, що у Статуті ДП "Житомирський військовий лісгосп" (назву змінено на ДП Зарічанське лісове господарство"), відсутні положення про правонаступництво.

За приписами ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За вказаного, не потребує доказування, той факт, що ДП "Житомирський військовий лісгосп" (назву змінено на ДП Зарічанське лісове господарство") не є правонаступником ДП "Івано-Франківський військовий лісокомбінат".

Водночас слід зазначити, що вищевказані обставини не впливають на результат вирішення спору, оскільки визначальним у даному випадку є саме факт віднесення відповідача до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України, та його вихід із сфери управління Міністерства оборони України.

Вищевказане спростовує твердження відповідача, що останній є законним землекористувачем спірної земельної ділянки.

Не впливають також на обставини спору зсилання відповідача на Акт прийому-передачі житлового фонду та об`єктів соціально-культурної сфери Міністерства оборони України від 18.12.2006, оскільки в комунальну власність Березівської сільської ради Житомирського району, Житомирської області, уповноваженими представниками Міністерства оборони України було передано лише об`єкти житлового фонду, будівлі та споруди військового містечка №115 (військової частини А-4192), які розташовані на частині спірної земельної ділянки площею 68,2 га, що не тягне за собою зміну землекористувача та цільового призначення земельної ділянки.

Твердження відповідача про те, що ДП "Зарічанське лісове господарство" не користується спірною земельною ділянкою, за наданими прокурором та позивачем документами не можливо встановити її місцезнаходження, спростовуються, зокрема, відзивом на позовну заяву, результатами фінансового аудиту (а.с. 42-53), листами КЕВ м. Житомир та Центру надання адміністративних послуг Житомирської міської ради, лісорубними квитками, які свідчать про ведення відповідачем лісового господарства та використання лісового фонду (а.с. 20-33, 53).

Навіть у випадку відсутності доказів ведення відповідачем лісового господарства та використання лісового фонду, враховуючи позицію відповідача про наявність у нього прав на здійснення такої діяльності на земельній ділянці щодо якої виник спір, позов є обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

За приписами ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За приписами ч.2 ст. 386 ЦК України За приписами ч.2 ст. 386 ЦК України За приписами ч.2 ст. 386 ЦК України

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16 квітня 2004р. №7 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року №2) визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Оскільки відповідачем не доведено законність ведення ним лісового господарства та використання лісового фонду на спірній земельній ділянці, при цьому Державний акт на право постійного користування, виданий Житомирській КЕЧ району (правонаступник КЕВ м. Житомир), на день вирішення спору в суді є чинним, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, вимоги прокурора про заборону Державному підприємству "Зарічанське лісове господарство" ведення лісового господарства та використання лісового фонду на земельній ділянці Міністерства оборони України загальною площею 137,4га (за кадастровим номером :04:000:0915, Державний акт серії Б №022535 від 1978 року), яка належить на праві постійного користування КЕВ м. Житомир, є обґрунтованими, тому позов підлягає задоволенню.

Судові витрати, в порядку ч.4 ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Заборонити Державному підприємству "Зарічанське лісове господарство" (12440, Житомирська обл., Житомирський р-н., с. Зарічани, пров. Довженка, буд. 9, ід. код 36548884) ведення лісового господарства та використання лісового фонду на земельній ділянці Міністерства оборони України загальною площею 137,4га. (за кадастровим номером :04:000:0915, Державний акт серії Б №022535 від 1978 року), яка належить на праві постійного користування КЕВ м. Житомир.

3. Стягнути з Державного підприємства "Зарічанське лісове господарство" (12440, Житомирська обл., Житомирський р-н., с. Зарічани, пров. Довженка, буд. 9, ід. код 36548884) на користь військової прокуратури Центрального регіону України (01014, м. Київ, вул. Болбочана Петра, буд. 8, ід. код 38347014) 1921,00 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 12.09.19

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - у справу;
2 - Військовій прокуратурі Житомирської обл. - 100014, м. Житомир, вул. Д.Донцова,20 ( простою);
3 - Міністерству оборони України - 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6 ( рек.);
4 - ДП "Зарічанське ліс.госп." - 12440, с.Зарічани, провулок Довженка, 9 (рек.);
5 - Квартирно-експлуатаційному відділу м. Житомира (10014, м. Житомир, вул. Д. Донцова, буд. 20) - рек.