ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"06" вересня 2019 р. Справа № 911/1494/19

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В.,

дослідивши в спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України
до Товариства з обмеженою відповідальністю ДМИТРІВКА КОМУНСЕРВІС
простягнення 5 855,44 грн.
Без виклику учасників судового процесу;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ДМИТРІВКА КОМУНСЕРВІС про стягнення 5 855,44 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не виконанні свої зобов`язання щодо виконання умов договору в частині вчасної оплати за поставлений природній газ. Враховуючи прострочені строки оплати, позивачем було подану зазначену позовну заяву про стягнення з відповідача 3 338,11 грн. нарахованої пені, 180,60 грн. 3 % річних та 2 336,73 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Київської області № 911/1494/19 від 19.06.2019 позовну заяву Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України залишено без руху.

04.07.2019 від позивача надішли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 19.06.2019.

Ухвалою суду від 10.07.2019 було відкрито провадження у справі № 911/1494/19. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу для подання відповіді на відзив.

25.07.2019 до канцелярії суду надійшов від відповідача відзив на позов, відповідно до якого останній проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю ДМИТРІВКА КОМУНСЕРВІС не отримувала від позивача позовної заяви.

Судом встановлено, що в матеріалах справи міститься опис вкладення у цінний лист та фіскальний чек про направлення на адресу відповідача поштового відправлення за №114 зі вмістом позовної заяви з повним переліком доданих до неї документів. Також, судом перевірено інформацію, яка міститься на сайті ПАТ «Укрпошта». Як вбачається з інформації, яка міститься на сайті ПАТ «Укрпошта», поштове відправлення за №114 було вручено адресату, за адресою: 08112, с. Дмитрівка - 26.06.2019. З метою підтвердження зазначених обставин, судом долучено роздруківку з сайту ПАТ «Укрпошта» до матеріалів справи.

Враховуючи встановлені судом обставини, твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, спростовуються наявними доказами.

Крім того, суд наголошує, що відповідач не позбавлений права, передбаченого нормами ГПК України, щодо ознайомлення з матеріалами справи. Проте, Товариство з обмеженою відповідальністю ДМИТРІВКА КОМУНСЕРВІС своїми правами щодо ознайомлення з матеріалами справи не скористалося. Також, від відповідача не надходило для залучення до матеріалів справи заперечення на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві, доказів належного виконання умов договору, а також контррозрахунку нарахованих позивачем санкцій.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов по суті позовних вимог, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області, -

ВСТАНОВИВ:

30.12.2014 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, на даний час Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України(продавець, позивач), та Товариством з обмеженою відповідальністю ДМИТРІВКА КОМУНСЕРВІС (далі покупець, відповідач) був укладений договір № 2568/15-БО-17 купівлі-продажу природного газу. Пунктом 1.1 зазначеного правочину сторони узгодили, що продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природній газ (надалі - газ), на умовах цього договору.

Відповідно до п. 3.1 договору, постачальник передає споживачу газ у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та в пунктах приймання - передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему.

Право власності на газ переходить від постачальника до споживача в пунктах приймання - передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.

Згідно з підпунктом 2.1.1 та пунктом 2.1 договору, продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 19,4 тис. куб.м. Обсяги газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку.

Судом встановлено, що позивачем, на виконання умов договору, поставлено відповідачу газу, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 на суму 24 134,17 грн; від 28.02.2015 на суму 17 889,42 грн.; від 31.03.2015 на суму 20 627,22 грн.; від 30.04.2015 на суму 1 776,05 грн.; від 31.10.2015 на суму 10 650,75 грн.; від 30.11.2015 на суму 18 733,38 грн. та від 31.12.2015 на суму 20 433,82 грн., копії яких долучені до матеріалів справи.

Зазначені акти підписані уповноваженими представниками сторін без будь-яких зауважень та заперечень.

Відповідно до п. п. 6.1 та 6.2 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем здійснено оплати за поставлений газ в повному обсязі, на доказ чого позивачем надано довідку по операціям станом на 31.12.2017.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 11 договору).

В подальшому, сторонами було внесено в договір ряд змін щодо обсягів поставки природного газу та визначення ціни, які закріплені у додаткових угодах № №1 -10.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір № 2568/15-БО-17 купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014, як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вказувалось вище, сторонами передбачено та закріплено строк оплати за переданий газ умовами п. 6.1 договору, а саме: до 14-го числа(включно) місця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, виходячи з наведених вище вимог чинного законодавства та умов договору, суд дійшов висновку, що за прийнятий природний газ за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 відповідач повинен був розраховуватися до 14-го числа(включно) місця, наступного за місяцем поставки газу.

Проте, відповідачем свої обов`язки в частині оплати за поставлений у січні, лютому, березні, квітні, травні, червні, липні, жовтні, листопаді та грудні 2015 року року природний газ у строки, які визначено умовами договору, належним чином виконано не було, що підтверджується довідкою позивача, копія якої міститься у матеріалах справи.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 7.2 договору, у разі невиконання споживачем умов п. 6.1 цього договору, постачальник має право не здійснювати поставку газу споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивач за прострочення строків оплати поставленого природного газу, керуючись п.7.2. договору, нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в сумі 3 338,11 грн.

Одночасно, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що в прохальній частині позовної заяви позивачем заявлено до стягнення з відповідача з урахуванням нарахованої пені, 3% річних та інфляційних втрат суму у розмірі 5 855,44 грн., з яких зазначено 180,60 грн. 3% річних, 2 336, 73 грн. інфляційних втрат та 338,11 грн. пені.

Разом із тим, в розрахунку, долученому до позовної заяви, зазначено загальну суму нарахованої пені, яка складає 3 338,11 грн. Так само, якщо арифметично скласти всі вимоги позивача, зазначені у прохальній частині позовної заяви, то виходить сума нарахованої пені не 338,11 грн., як там зазначено, а 3 338,11 грн. Враховуючи все вищенаведене, суд встановив, що позивачем допущено технічну описку в прохальній частині саме при здійсненні розшифрування кожної вимоги окремо, а тому, в даному випадку, суд не виходить за межі позовних вимог, та вважає вірним зазначення в прохальній частині позовної заяви суму нарахованої пені 3 338,11 грн.

Беручи вищезазначене до уваги та з урахуванням умов договору, порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд, здійснивши перерахунок в межах розрахунку позивача та дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають повному задоволенню в сумі 3 338,11 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 180,60 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2 336,73 грн.

Здійснивши перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат, з урахуванням умов договору, прострочення по сплаті грошового зобов`язання, а також порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають повному задоволенню.

Приймаючи до уваги висновки суду про повне задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 921,00 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ДМИТРІВКА КОМУНСЕРВІС (місцезнаходження: 08112, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Дмитрівка, вул. Садова, буд. 2; ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (місцезнаходження: вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ) 2 336,73 грн. інфляційних втрат, 180,60 грн. 3 % річних, 3 338,11 грн. пені та 1 921,00 грн. судового збору.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

5. Згідно з п.п. 17.5 пункту 17 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.В. Сокуренко