РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.09.2019Справа № 910/5183/19
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецпромсистема»

до Акціонерного товариства «К.ЕНЕРГО»

про стягнення 810 784,08 грн.

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

за участю секретаря судового засідання

Тарасюк І.М.

Представники сторін:

від позивача: Панасюк І.В.

від відповідача: Щербань Л.А .

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецпромсистема» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства «Київенерго» про стягнення 810 784,08 грн. заборгованості за договором про закупівлю товарів та робіт №1009/тец6-42-15 від 06.08.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань з оплати виконаних в межах договору про закупівлю товарів та робіт № 1009/тец6-42-15 від 06.08.2015р. робіт.

Ухвалою від 16.05.2019р. відкрито провадження по справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 11.06.2019р.

Відповідач у відзиві проти задоволення позовних вимог надав заперечення, посилаючись на те, що позивачем не було надано доказів виконання своїх обов`язків за договором № 1009/тец6-42-15 від 06.08.2015р. вповному обсязі, зокрема, не доведено суду обставин передання замовнику за наслідками виконання робіт належним чином оформленої виконавчої документації (актів на приховані роботи та конструкції, паспортів, сертифікатів, актів на випробування обладнання, журналів виконаних робіт, тощо). Вказані обставини, на думку відповідача, вказують на те, що строк оплати робіт з вказаним вище правочином не настав.

У зв`язку з перебуванням судді Спичака О.М. 11.06.2019р. на лікарняному, судове засідання не відбулось.

Ухвалою від 18.06.2019р. було призначено підготовче засідання на 09.07.2019р.

09.07.2019р. судом було розглянуто та відмовлено в задоволенні клопотань відповідача про направлення справи за підсудністю до Господарського суду Донецької області. При цьому, суд виходив з наступного.

Згідно з частиною першою статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 27 Господарського процесуального кодексу України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Одночасно, ч.1 ст.29 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Частиною 5 вказаної статті визначено, що позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Як вказувалось вище, предметом спору справі є стягнення заборгованості за договором про закупівлю товарів та робіт № 1009/тец6-42-15 від 06.08.2015р. Зі змісту п.1.2 вказаного правочину вбачається, що предметом правочину є виконання будівельно-монтажних робіт та пусконалагоджувальних робіт з придбанням обладнання за інвестиційним проектом ТЦ6-50007 «Реконструкція системи протипожежного захисту машинного залу головного корпусу ТЕЦ-6 СВП «Київські ТЕЦ ПАТ «Київенерго». У п.5.2 договору вказано, що місцем поставки товару та виконання робіт є: м.Київ, вул.Пухівська, 1А, ТЕЦ-6 СВП «Київські ТЕЦ ПАТ «Київенерго».

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного суд дійшов висновку, що звернення позивача з розглядуваним позовом саме до Господарського суду міста Києва в повному обсязі відповідає приписам ч.5 ст.29 Господарського процесуального кодексу України, а отже, клопотання відповідача про направлення справи за підсудністю до господарського суду за місцем знаходження відповідача підлягає залишенню без задоволення.

09.07.2019р. судом було відкладено підготовче засідання на 17.07.2019р.

17.07.2019р. судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.09.2019р.

04.09.2019р. представником відповідача було повідомлено про зміну найменування Акціонерного товариства «Київенерго» на Акціонерне товариство «К.ЕНЕРГО». Вказані обставини також підтверджуються відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

У судовому засіданні 04.09.2019р. судом було розглянуто та відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про витребування оригіналів письмових доказів.

При цьому, судом враховано, що у відповідності до ч.ч.2, 4 ст.91 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу (ч.6 ст.91 Господарського процесуального кодексу України).

Наразі, суд зазначає, що представлені позивачем до матеріалів справи копії письмових доказі завірені належним чином, а отже, у суду не викає сумніву щодо їх належності.

До того ж, суд звертає увагу на те, що витребування оригіналів письмових доказів є правом, а не обов`язком суду.

Представником позивача було надано усні пояснення по суті справи, згідно яких позов підтримано.

Представником відповідача проти задоволення позовних вимог було надано заперечення.

В судовому засіданні 04.09.2019р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

06.08.2015р. між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (покупець) (найменування якого було змінено на Акціонерне товариство «К.ЕНЕРГО») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецпромсистема» (постачальник) було укладено договір № 1009/тец6-42-15 про закупівлю товарів та послуг, за умовами п.1.1 якого постачальник зобов`язується у 2015-2017р.р. за завданням покупця поставити обладнання, зазначене у специфікації (додаток №1) до цього договору, та виконати на свій ризик та своїми силами роботи згідно з технічним завданням (додаток №2), а покупець - прийняти і оплатити такі роботи та товар.

Найменування робіт та товару: «Виконання будівельно-монтажних робіт та пусконалагоджувальних робіт з придбанням обладнання за інвестиційним проектом ТЦ6-50007 «Реконструкція системи протипожежного захисту машинного залу головного корпусу ТЕЦ-6 СВП «Київські ТЕЦ ПАТ «Київенерго» (п.1.2 договору №1009/тец6-42-15 від 06.08.2015р.).

У п.1.3 договору №1009/тец6-42-15 від 06.08.2015р. визначено обсяги виконання робіт та постачання товару: постачання обладнання, зазначеного в специфікації; виконання будівельно-монтажних робіт, виконання пусконалагоджувальних робіт, введення в експлуатацію (на підставі ДБН В.2.5-56:2014).

У п.5.2 договору вказано, що місцем поставки товару та виконання робіт є: м.Київ, вул.Пухівська, 1А, ТЕЦ-6 СВП «Київські ТЕЦ ПАТ «Київенерго».

Зі змісту п.3.1 №1009/тец6-42-15 від 06.08.2015р. вбачається, що ціна цього договору становить 15 750 457,50 грн., крім того, податок на додану вартість 20% - 3 150 091,50 грн., що становить 18 900 549 грн. з урахуванням податку на додану вартість та включає: вартість обладнання та комплектуючих українського походження 280 685,23 грн., крім того, податок на додану вартість 20% - 56 137,05 грн., що всього становить 336 822,28 грн. з податком на додану вартість; вартість обладнання та комплектуючих іноземного походження 9 209 020,77 грн., крім того, податок на додану вартість 20% - 1 841 804,15 грн., що всього становить 11 050 824,92 грн. з податком на додану вартість; вартість будівельно-монтажних робіт згідно з договірною ціною на будівельно-монтажні роботи та кошторисною документацією до неї, яка становить 5 794 462 грн., крім того, податок на додану вартість 20% - 1 158 892,40 грн., що становить 6 953 354,40 грн. з податком на додану вартість; вартість пусконалагоджувальних робіт згідно з договірною ціною на пусконалагоджувальні роботи кошторисною документацією до неї, яка становить 233 944 грн., крім того, податок на додану вартість 20% - 44788,80 грн., що всього становить 268 732,80 грн. з податком на додану вартість; суму, яка віднесена на покриття ризиків покупця, що становить 242 345,50 грн., крім того, податок на додану вартість 20% - 48 469,10 грн., що всього становить 290 814,60 грн. з податком на додану вартість.

Пунктом 4.2 договору №1009/тец6-42-15 від 06.08.2015р. передбачено, що оплата за будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи проводиться шляхом: проміжних платежів з відтермінуванням 60 календарних днів після підписання сторонами актів приймання виконаних будівельних робіт за формою №КБ-2в та довідок про вартість виконаних будівельних та витрати за формою №КБ-3 в розмірі 80% від суми, вказаної в довідці КБ-3; остаточного розрахунку між покупцем та постачальником з відтермінуванням 60 календарних днів за фактом виконання робіт за договором, надання постачальником документів зазначених вище (актів виконаних робіт тощо), пакета технічної документації для введення об`єкта в експлуатацію та усунення недоліків, виявлених в ході приймання об`єкта. У разі невиконання хоча б однієї з цих умов остаточний рахунок не здійснюється.

У додатковій угоді №2 від 12.12.2017р. сторони погодили, що договір №1009/тец6-42-15 від 06.08.2015р. діє до 30.06.2018р., а в частині взаєморозрахунків - до їх повного завершення.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №1009/тец6-42-15 від 06.08.2015р. як підставу у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків з поставки товару та виконання робіт.

При цьому, суд зазначає, що укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договору поставки та підряду.

Як свідчать матеріали справи, в межах договору №1009/тец6-42-15 від 06.08.2015р. позивачем було виконано, а відповідачем прийнято роботи на загальну суму 741 229,20 грн., про що сторонами складено та підписано акти №1 від 25.06.2018р. на суму 656 304 грн., №2 від 25.06.2018р. на суму 84 925,20 грн. та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати від 25.06.2018р. на суму 656 304 грн., від 25.06.2018р. на суму 84 925 грн.

Згідно реєстру виконавчої документації Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецпромсистема» було передано виконавчу документацію по об`єкту «Реконструкція протипожежного машинного залу головного корпусу ТЕЦ-6 СВП «Київські ТЕЦ ПАТ «Київенерго».

Проте, за твердженнямии позивача, відповідачем розрахунок за виконані роботи згідно вказаних актів проведено не було, що стало підставою для звернення до Акціонерного товариства «Київенерго» з претензією №51 від 20.09.2018р., в якій Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецпромсистема» вимагало погасити заборгованість в розмірі 741 229,20 грн.

У листі №42АУ/20/2179 від 11.10.2018р. відповідачем висловлено погодження з наявною заборгованістю та намір до її погашення.

Однак, за пояснення позивача, які з боку відповідача підтверджені, відповідачем заборгованість з оплати робіт за договором №1009/тец6-42-15 від 06.08.2015р. погашено не було, грошові кошти не перераховано, що і стало підставою для нарахування 3% річних, інфляційних втрат та звернення до суду з розглядуваним позовом.

Як вказувалось вище, відповідач у відзиві проти задоволення позовних вимог надав заперечення, посилаючись на те, що позивачем не було надано доказів виконання своїх обов`язків за договором № 1009/тец6-42-15 від 06.08.2015р. повному обсязі, зокрема, не доведено суду обставин передання замовнику за наслідками виконання робіт належним чином оформленої виконавчої документації (актів на приховані роботи та конструкції, паспортів, сертифікатів, актів на випробування обладнання, журналів виконаних робіт, тощо). Вказані обставини, на думку відповідача, вказують на те, що строк оплати робіт з вказаним вище правочином не настав.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно з ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст.837 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами зі ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Зі змісту п.3.1 №1009/тец6-42-15 від 06.08.2015р. вбачається, що ціна цього договору становить 15 750 457,50 грн., крім того, податок на додану вартість 20% - 3 150 091,50 грн., що становить 18 900 549 грн. з урахуванням податку на додану вартість та включає: вартість обладнання та комплектуючих українського походження 280 685,23 грн., крім того, податок на додану вартість 20% - 56 137,05 грн., що всього становить 336 822,28 грн. з податком на додану вартість; вартість обладнання та комплектуючих іноземного походження 9 209 020,77 грн., крім того, податок на додану вартість 20% - 1 841 804,15 грн., що всього становить 11 050 824,92 грн. з податком на додану вартість; вартість будівельно-монтажних робіт згідно з договірною ціною на будівельно-монтажні роботи та кошторисною документацією до неї, яка становить 5 794 462 грн., крім того, податок на додану вартість 20% - 1 158 892,40 грн., що становить 6 953 354,40 грн. з податком на додану вартість; вартість пусконалагоджувальних робіт згідно з договірною ціною на пусконалагоджувальні роботи кошторисною документацією до неї, яка становить 233 944 грн., крім того, податок на додану вартість 20% - 44788,80 грн., що всього становить 268 732,80 грн. з податком на додану вартість; суму, яка віднесена на покриття ризиків покупця, що становить 242 345,50 грн., крім того, податок на додану вартість 20% - 48 469,10 грн., що всього становить 290 814,60 грн. з податком на додану вартість.

Пунктом 4.2 договору №1009/тец6-42-15 від 06.08.2015р. передбачено, що оплата за будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи проводиться шляхом: проміжних платежів з відтермінуванням 60 календарних днів після підписання сторонами актів приймання виконаних будівельних робіт за формою №КБ-2в та довідок про вартість виконаних будівельних та витрати за формою №КБ-3 в розмірі 80% від суми, вказаної в довідці КБ-3; остаточного розрахунку між покупцем та постачальником з відтермінуванням 60 календарних днів за фактом виконання робіт за договором, надання постачальником документів зазначених вище (актів виконаних робіт тощо), пакета технічної документації для введення об`єкта в експлуатацію та усунення недоліків, виявлених в ході приймання об`єкта. У разі невиконання хоча б однієї з цих умов остаточний рахунок не здійснюється.

Судом було встановлено, що в межах договору №1009/тец6-42-15 від 06.08.2015р. позивачем було виконано, а відповідачем прийнято роботи на загальну суму 741 229,20 грн., про що сторонами складено та підписано акти №1 від 25.06.2018р. на суму 656 304 грн., №2 від 25.06.2018р. на суму 84 925,20 грн. та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати від 25.06.2018р. на суму 656 304 грн., від 25.06.2018р. на суму 84 925 грн.

Вказані акти підписано представниками обох контрагентів, скріплено печатками суб`єктів господарювання без жодних зауважень та заперечень.

Наразі, суд критично ставиться до заперечень відповідача щодо непередання позивачем за наслідками виконання робіт виконавчої документації у відповідності до п.6.3.9 договору.

Судом вказувалось, що в матеріалах справи наявний реєстр виконавчої документації, згідно змісту якого Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецпромсистема» було передано виконавчу документацію по об`єкту «Реконструкція протипожежного машинного залу головного корпусу ТЕЦ-6 СВП «Київські ТЕЦ ПАТ «Київенерго». При цьому, на останньому аркуші вказаного реєстру міститься напис «Виконавчу документацію згідно реєстру отримав Начальник ПКВ ДепКБ СВП «Київські ТЕЦ ПАТ «Київенерго» ОСОБА_2 29.06.2018р.».

Одночасно, згідно змісту представленого суду протоколу №39 засідання технічної наради СВП «Київські ТЕЦ» за інвестиційним проектом «Реконструкція протипожежного захисту покрівлі машзалу головного корпусу на ТЕЦ-6» ПАТ «Київенерго» полягає, що дійсно начальником ДепКБ СВП «Київські ТЕЦ ПАТ «Київенерго» був ОСОБА_2 .

Крім того, в матеріалах справи також міститься наказ №273 від 10.03.2017р. СВП «Київські ТЕЦ ПАТ «Київенерго» «Про створення постійної робочої комісії для прийняття в експлуатацію об`єктів», відповідно до якого до означеної комісії включено начальника ПКВ.

До того ж, в матеріалах справи також наявний акт від 23.07.2018р. робочої комісії про прийняття в експлуатацію закінченого об`єкта «Система протипожежного захисту машзалу головного корпусу» за інвестиційним проектом (ТЦ6-50007) Реконструкція системи протипожежного захисту машзалу головного корпусу. Вказаний акт затверджено виконуючим обовязкидиректора СВП «Київські електромережі» Публічного акціонерного товариства «Київенерго».

Тобто, наведені обставини у сукупності вказують на виконання позивачем своїх обов`язків за договором, в тому числі, і з передання відповідачу виконавчої документації за наслідками виконання робіт, а отже, виходячи з умов договору №1009/тец6-42-15 від 06.08.2015р. щодо порядку розрахунків, строк оплати робіт за актами №1 від 25.06.2018р. на суму 656 304 грн. та №2 від 25.06.2018р. на суму 84 925,20 грн. настав.

Однак, доказів виконання відповідачем своїх обов`язків з оплати виконаних позивачем робіт матеріали справи не містять.

За таких обставин, виходячи з всього вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості та наявності підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецпромсистема» до Акціонерного товариства «К.ЕНЕРГО» в частині стягнення заборгованості за договором про закупівлю товарів та робіт №1009/тец6-42-15 від 06.08.2015р. в розмірі 741 229,20 грн.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд дійшов висновку щодо задоволення вимог позивача про стягнення 3% річних в сумі 13 829,49 грн. та інфляційних втрат в розмірі 55 725,39 грн. При цьому, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення строків виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором №1009/тец6-42-15 від 06.08.2015р. позивачем було нараховано 3% річних в сумі 13 829,49 грн. та інфляційних втрат в розмірі 55 725,39 грн.

Після здійснення перевірки наведеного розрахунку судом встановлено, що останній є арифметично вірним, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Надаючи оцінку іншим доводам сторін судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того,

вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від

27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018р., від 24.04.2019р. Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «К.ЕНЕРГО» (85612, Донецька обл., Мар`їнський район, місто Курахове, вул.Енергетиків, будинок 34, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецпромсистема» (61057, Харківська обл., місто Харків, вул.Пушкінська, будинок 21/23, ) основний борг в сумі 741 229,20 грн., 3% річних в сумі 13 829,49 грн., інфляційні втрати в розмірі 55 725,39 грн. та судовий збір в розмірі 12 161,76 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 12.09.2019р.

Суддя Спичак О.М.