РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.09.2019Справа № 910/24075/16

За позовом приватного акціонерного товариства "Білоцерківська Теплоелектроцентраль"

до відповідачів:

1. Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

2. Національного банку України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозової Світлани Володимирівни

про визнання іпотечного договору недійсним

Суддя: Шкурдова Л.М.

Секретар с/з Масна А.А.

Представники:

від позивача - не з`явився

від відповідача 1 - Юлдашев Ю.М., за дов.

від відповідача 2 - Перетятько С.М., за дов.

від третьої особи - не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа №910/24075/16 за позовом приватного акціонерного товариства "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" до публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" та Національного банку України, за участю третіх осіб про: визнання недійсним Іпотечного договору від 16.02.2015 року, укладеного між Національним Банком України, публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" та приватним акціонерним товариством "Білоцерківська Теплоелектроцентраль", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрованого в реєстрі за №746; визнання недійсним Додатку №1 до Іпотечного договору від 16.02.2015 року, укладеного між Національним Банком України, публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" та приватним акціонерним товариством "Білоцерківська Теплоелектроцентраль", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрованого в реєстрі за №746; визнання недійсним Додатку №2 до Іпотечного договору від 16.02.2015 року, укладеного між Національним Банком України, публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" та приватним акціонерним товариством "Білоцерківська Теплоелектроцентраль", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрованого в реєстрі за №746.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2018 призначено здійснювати розгляд справи №910/24075/16 за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в якості забезпечення виконання зобов`язань за Генеральним кредитним договором про надання стабілізаційного кредиту №44 від 16.02.2015 (укладений між Національним Банком України (кредитор) та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит") 16.02.2015 року між Національним Банком України (іпотекодержатель), публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (позичальник) та приватним акціонерним товариством "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" (іпотекодавець) укладено Іпотечний договір від 16.02.2015. Позивач зазначає, що вказаний Іпотечний договір має бути визнаний судом недійсним, оскільки в іпотечному договорі не вказано розмір кредиту, процентну ставку, не вказано строку виконання зобов`язання, що не відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про заставу». Позивач зазначає, що спірний іпотечний договір порушує публічний порядок, оскільки фактично спрямований на знищення майна юридичної особи. Позивач зазначає, що ринкова вартість переданого в іпотеку майна перевищує 25 % від вартості активів, а відтак рішення про укладення спірного іпотечного договору мало прийматися загальними зборами акціонерів позивача. Позивач зазначає про порушення порядку повідомлення акціонерів про проведення загальних зборів, оскільки акціонерів не було повідомлено про їх проведення та не було здійснено публікацію повідомлення в офіційному друкованому виданні, загальними зборами протиправно уповноважено Наглядову раду на доповнення, зміну та уточнення переліку майна для передачі в заставу НБУ. Позивач зазначає, що спірний Іпотечний договір підписано в.о. начальника Головного управління НБУ по м.Києву і Київській області Мєзєнцевою І.С., яка не надавала згоду на виконання обов`язків тимчасово відсутнього начальника, в зв`язку з чим не мала повноважень на підписання спірного іпотечного договору.

Відповідач-1 щодо задоволення позову заперечує, вказуючи, що умовами Іпотечного договору визначено майно, що передається в іпотеку із усіма його приналежностями, Законом України «Про іпотеку» передбачено альтернативу зазначення розміру, строку і порядку виконання основного зобов`язання, посилання на правочин, в якому вказується основне зобов`язання. В пункті 1 Іпотечного договору зазначено, що вказаним іпотечним договором забезпечуються вимоги, що випливають з Генерального кредитного договору про надання стабілізаційного кредиту №44 від 16.02.2015.

Відповідач-2 щодо задоволення позову заперечував, вказуючи, що Законом України «Про іпотеку» передбачено передачу в іпотеку підприємства, як майнового комплексу разом з усіма його приналежностями, що спростовує доводи позивача про неможливість передачі в іпотеку одночасно нерухомого та рухомого майна. Пунктом 1 Іпотечного договору передбачено, які саме зобов`язання забезпечує позивач з посиланням на відповідний Генеральний договір.

Представником позивача подано клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду справи №911/554/17 за позовом акціонера приватного акціонерного товариства "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" до приватного акціонерного товариства "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" про визнання недійсними рішень позачергових зборів акціонерів, оформлених протоколом від 28.11.2014, в зв`язку з порушенням порядку прийняття рішення про скликання та скликання позачергових зборів акціонерів, інші порушення, допущені при прийнятті рішень загальними зборами.

Відповідачем-2 подані заперечення на клопотання про зупинення, в яких зазначено, що спірний договір іпотеки укладався директором на підставі іншого протоколу від 23.04.2014, ніж той, що оскаржується у даній справі; визнання недійсним рішення загальних зборів не призводить до автоматичного визнання недійсним спірного іпотечного договору.

Судом відмовлено у задоволенні вказаного клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду справи №911/554/17, з огляду на те, що визнання недійсним рішення загальних зборів не призводить до автоматичного визнання недійсним спірного іпотечного договору, рішення загальних зборів про передачу майна в іпотеку наразі є чинним, в зв`язку з чим суд не позбавлений можливості самостійно надати оцінку наявності чи відсутності підстав для визнання спірного іпотечного договору недійсним.

В судовому засіданні 18.07.2019 закрито підготовче засідання, призначено здійснювати розгляд даної справи по суті.

Позивачем подано клопотання про здійснення розгляду справи за відсутності його представника.

У судовому засіданні 03.09.2019 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.02.2015 року між Національним Банком України (кредитор) та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (позичальник) укладено Генеральний кредитний договір про надання стабілізаційного кредиту №44 від 16.02.2015 (далі - Генеральний договір).

Відповідно до п.1.1. Генерального договору передбачено надання позичальнику кредиту шляхом відкриття невідновлювальної кредитної лінії у загальній сумі 700 000 000,00 грн. на строк з 16.02.2015 до 10.02.2017 (включно). В рамках Генерального договору укладаються окремі кредитні договори. Кредит надається частинами, шляхом оформлення окремих кредитних договорів. Розмір процентної ставки за користування кредитом, порядок її зміни, графік погашення кредиту зазначається у кожному окремому договорі.

Як вбачається з матеріалів справи в рамках Генерального договору сторони уклали Кредитні договори №44/1 від 16.02.2015 року, №44/2 від 24.02.2015 року, №44/3 від 03.03.2015 року, №44/4 від 13.03.2015 року, №44/5 від 20.03.2015 року, №44/6 від 27.03.2015 року, №44/7 від 03.04.2015 року, №44/8 від 14.04.2015 року, №44/9 від 21.04.2015 року, №44/10 від 28.04.2015 року.

16.02.2015 року в якості забезпечення виконання зобов`язань за Генеральним договором між Національним Банком України (іпотекодержатель), публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (позичальник) та приватним акціонерним товариством "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" (іпотекодавець) укладено Іпотечний договір від 16.02.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрований в реєстрі за №746 (далі - Іпотечний договір).

Згідно з умовами Іпотечного договору позивач надав в іпотеку належне йому на праві власності майно:

- єдиний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Запорожця Петра, будинок 361 (предмет іпотеки-1);

- устаткування, обладнання, машини та інвентар, мережі та передавальні пристрої, перелік яких зазначено в додатку №1 та транспортні засоби, перелік яких зазначено в додатку №2 (предмет іпотеки-2).

В додатку №1 до Іпотечного договору наведено перелік майна в кількості 1461 одиниця. В додатку №2 до Іпотечного договору наведено перелік транспортних засобів в кількості 28 одиниць.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що укладений іпотечний договір має бути визнаний судом недійсним, оскільки в іпотечному договорі не вказано розмір кредиту, процентну ставку, не вказано строку виконання зобов`язання, що не відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про заставу». Позивач зазначає, що спірний іпотечний договір порушує публічний порядок, оскільки фактично спрямований на знищення майна юридичної особи.

Згідно з вимогами ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.

Згідно із ч.1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Іпотечні правовідносини регулюються спеціальним Законом України "Про іпотеку".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України "Про іпотеку" нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

Законом України «Про іпотеку» передбачено, що предметом іпотеки є об`єкти нерухомого майна та об`єкти, які прирівнюються до таких цим законом. До них чинним законодавством, зокрема, віднесено: земельні ділянки; будівлі; споруди; підприємство як майновий комплекс; житлові будинки; квартири; дачі; садові будинки; гаражі; об`єкт незавершеного будівництва, інше нерухоме майно.

Пунктом 5 спірного Іпотечного договору зазначено, що в забезпечення виконання зобов`язань за Генеральним кредитним договором про надання стабілізаційного кредиту №44 від 16.02.2015 р. позивач передає в заставу належне йому на праві власності наступне майно: Єдиний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Запорожця Петра, 361, устаткування, обладнання, машини та інвентар, мережі та передавальні пристрої, перелік яких зазначено у Додатку №1 цього договору та транспортні засоби, перелік яких зазначено у Додатку № 2 до цього Договору.

Отже, Законом України «Про іпотеку» передбачено передачу в іпотеку підприємства, як майнового комплексу разом з усіма його приналежностями, що спростовує твердження позивача про неможливість передачі в іпотеку одночасно нерухомого та рухомого майна.

Суд вважає необґрунтованими посилання позивача, як на підставу для визнання іпотечного договору недійсним, на те, що у ньому не зазначено розмір кредиту, процентну ставку, не вказано строку виконання зобов`язання, що не відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про заставу», виходячи з наступного.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст.3 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Нормами ст. 18 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотечний договір повинен містити такі істотні умови:

- для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців;

- зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання;

- опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення;

- посилання на видачу заставної або її відсутність.

Пунктом 1 спірного Іпотечного договору визначено, що цей Договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають з Генерального кредитного договору про надання стабілізаційного кредиту від 16.02.2015 року № 44, укладеного між Іпотекодержателем та Позичальником, а також всіх додаткових договорів (угод), що будуть укладені до нього, а також з усіх окремих кредитних договорів (та змін до них), які укладені в рахунок Генерального кредитного договору про надання стабілізаційного кредиту (Кредитні договори), в тому числі, щодо суми зобов`язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших вимог".

Таким чином, Законом України "Про іпотеку" передбачено альтернативу зазначення розміру, строку і порядку виконання основного зобов`язання шляхом посилання на правочин, в якому вказується основне зобов`язання.

Спірний іпотечний договір згідно з вимогами статті 18 Закону України "Про іпотеку" містить всі істотні умови, необхідні для цього виду угод, зокрема: зміст і розмір основного зобов`язання, строк та порядок його виконання, опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації.

Наведеним спростовуються доводи позивача про недійсність спірного іпотечного договору через відсутність визначеного ним конкретного розміру основного зобов`язання, а також інших істотних умов.

Посилання позивача, як на підставу визнання недійсним спірного Іпотечного договору, на те, що рішення про укладення спірного іпотечного договору прийнято загальними зборами акціонерів позивача з порушенням порядку повідомлення акціонерів про проведення загальних зборів, загальними зборами протиправно уповноважено Наглядову раду на доповнення, зміну та уточнення переліку майна для передачі в заставу НБУ суд вважає необґрунтованими, з огляду на те, що питання визнання недійсними рішень загальних зборів було предметом розгляду справи №911/554/17, за результатом розгляду якої рішенням Господарського суду Київської області від 22.06.2018 у справі №911/554/17, залишеним без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.09.2018, у задоволенні позову відмовлено.

Твердження позивача, що спірний Іпотечний договір підписано Мєзєнцевою І.С. за відсутності повноважень суд вважає необґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами (ст. 246 ЦК України).

Відповідно до Положення про філії (територіальні управління) Національного банку України (затверджене Постановою Правління Національного банку України від 01.02.2010 №36 (в редакції, що діяла на момент укладання спірного договору), територіальні управління у сфері грошово-кредитного регулювання, у межах повноважень, укладають з банками регіону від імені Національного банку, залежно від інструментів регулювання ліквідності банків, усі види договорів та додаткові договори до них, контролюють виконання банками регіону умов цих договорів (п.п. г) п. 3.1. Положення).

Договір іпотеки підписаний від імені Національного банку Мєзєнцевою Іриною Степанівною (заступник начальника Головного управління Національного банку по м. Києву і Київській області) на підставі довіреності від 12.12.2014, яка видана Головою Національного банку України Гонтарєвою Валерією Олексіївною , яка діяла на підставі Закону України «Про Національний банкУкраїни», Постанови Верховної Ради України від 19.06.2014 №1530-VII, та посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.I. 12.12.2014 за №2922.

Довіреність, що видана на ім`я Мєзєнцевої І.С. від 12.12.2014 №2922 діяла до 12.12.2017 і містить повноваження укладати від імені Національного банку всі види договорів, крім зовнішньоекономічних, вносити до укладених договорів зміни та доповнення, розривати договори, підписувати та виконувати всі інші дії, пов`язані з виконання вказаного повноваження.

Викладене свідчить, що спірний Договір застави від імені Національного банку підписано особою, яка мала необхідний обсяг цивільної дієздатності і відповідно було наявне волевиявлення Національного банку на укладання цього правочину.

Суд вважає необґрунтованим посилання позивача на те, що спірний іпотечний договір порушує публічний порядок, що є підставою для визнання його недійсним, виходячи з наступного.

Як передбачено ст.288 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Дана норма містить перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Позивачем всупереч вказаних норм не надано суду належні та допустимі докази на підтвердження факту наявності вини, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами оспорюваного іпотечного договору або однією зі сторін, зокрема не надано вирок суду, постановлений у кримінальній справі, а тому позивачем не доведено суду тієї обставини, що іпотечний договір порушує публічний порядок.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку, що позивач не довів та не надав суду жодних доказів, які підтверджують, що в момент вчинення правочину стороною (сторонами) були недодержані вимоги, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України, тобто не довів підстави, в силу яких спірний Договір іпотеки має бути визнано недійсним, в зв`язку з чим в позові слід відмовити.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.74, 76-80, 129, 236 - 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя Шкурдова Л.М.

Дата складення тексту рішення: 11.09.2019