ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03 вересня 2019 р. Справа № 903/457/19

Господарський суд Волинської області у складі судді Костюк С. В., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Приватного акціонерного товариства Луцькавтодор

до відповідача: Дочірнього підприємства Волинський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України

про визнання недійсним одностороннього правочину,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Козак А. Ю., довіреність від 01.06.2018 року;

від відповідача: Богдан А. Ю., довіреність № 37 від 24.06.2019 року.

Права та обов`язки учасникам судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Діловодство суду.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Встановив:

Позивач ставить вимогу визнати недійсним односторонній правочин про дострокове розірвання договору оренди нерухомого майна № 82 від 15.06.2017, оформлений повідомленням ДП Волинський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України № 716 від 16.05.2019, як такий що суперечить умовам договору та чинному законодавству.

Ухвалою суду від 21.06.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.07.2019 року і зобов`язано відповідача надати відзив на позов, позивача відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 22.07.2019 року відкладено підготовче засідання на 06.08.2019 року зобов`язано сторін виконати вимоги ухвали суду.

Ухвалою суду від 06.08.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.09.2019.

Відповідно до ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на викладене, справу розглянуто за відсутності відзиву відповідача за наявними в ній матеріалами.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

В судовому засіданні представник позивача заявлену позовну вимогу підтримав з підстав викладених у позовній заяві, представник відповідача позов заперечив.

З матеріалів справи, пояснень представників сторін, господарський суд,-

в с т а н о в и в:

15.06.2017 між позивачем (Орендар) та відповідачем (Орендодавець) було укладено договір оренди нерухомого майна № 82 (а.с.30-32), на підставі якого Орендодавець передав Орендарю по акту прийому-передачі від 15.06.2017 в строкове платне користування: частину будівель і споруд Ківерцівського цеху залізобетонних виробів, загальною площею 2380,9 кв.м., за адресою: Волинська область, Ківерцівський район, м.Ківерці, вул. Жукова,5б, що обліковується на балансі філії «Луцький райавтодор» ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», а саме: бетонно-формовочний цех 1844,0 кв.м.; арматурний цех 281,9 кв.м.; ремонтно-механічна майстерня 255,0 кв.м., вартість яких визначена згідно з незалежною оцінкою і складає станом на 31.12.2016, 649379,00 грн. (без ПДВ); по п. 9.1 договір укладено на 2 роки 11 місяців з моменту його підписання, тобто по 15 травня 2020 року.

Додатковою угодою № 1 від 01.09.2017 до договору оренди Орендодавець передав Орендарю по акту прийому-передачі в строкове платне користування будівлі і споруди Ківерцівського цеху залізобетонних виробів, загальною площею 3341,0 кв.м. за адресою: Волинська область, Ківерцівський район, вул. Жукова,5б, що обліковуються на балансі філії «Луцький райавтодор» ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» перелік яких визначено в п. 1.1 додаткової угоди від 01.09.2017.

Додатковою угодою № 2 від 25.03.2018 до договору оренди від 15.06.2017 сторони внесли зміни в п. 4.15 договору, виклавши його в наступній редакції: «Орендар зобовязаний укласти з Орендодавцем орендованого майна договір про відшкодування витрат Орендодавця за комунальні та інші послуги на утримання орендованого майна (якщо такі надаються) та оплату послуг, що надає Орендодавець (якщо такі надаються), або ж обумовити порядок такого відшкодування та оплати в договорі оренди. Орендар має право самостійно (за згодою Орендодавця) заключати договора на надання комунальних послуг на період оренди майна згідно договору.»

16.05.2019 Орендодавець направив Орендарю повідомлення про дострокове розірвання договору оренди майна у зв`язку з порушенням п. 1.1 та п. 9.7 договору оренди нерухомого майна № 82 від 15.06.2017, вказавши, що по п. 9.7 договір припиняє свою дію з 17.06.2019 та зобов`язує протягом 45 днів з моменту повідомлення звільнити орендоване майно від речей, що належать Орендарю (а.с.24).

В листі АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 5/19-10/1159 від 15.05.2019, на який зроблено посилання в повідомленні про дострокове розірвання договору зазначено, що компанія здійснила огляд майна філії «Луцький райавтодор» за результатами якого виявлено порушення п. 1.1 та п. 9.7 договору, а тому вимагає дострокового припинення договору оренди № 82 від 15.06.2017 (а.с.25).

Орендар у листі-відповіді на повідомлення Орендодавця про дострокове розірвання договору вказував, що дане є незаконним та безпідставним, не створює жодних правових наслідків, в тому числі щодо дострокового розірвання договору оренди і звільнення орендованих приміщень, договір оренди нерухомого майна є чинним, сторони зобов`язані в подальшому його виконувати (а.с.26-28).

Предметом спору по даній справі є визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого повідомленням № 716 від 16.05.2019 про дострокове розірвання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Способи захисту визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, в безпідставній односторонній відмові від договору (ст. 651 ЦК України).

Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК чи ст. 20 ГК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Згідно з п.1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону, інших правових актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено. договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у - повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (ч. 2 ст.653 ЦК України).

За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Згідно з ч. ч. 1 та 3 ст. 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

За приписами ст. 783 Цивільного кодексу України розірвання договору найму (оренди) на вимогу наймодавця можливе, якщо: 1) наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; 2) наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; 3) наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; 4) наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Вказаний перелік підстав для розірвання договору найму на вимогу орендодавця є, вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

При цьому, передбачені законом чи договором випадки розірвання договору оренди з ініціативи Орендодавця повинні реалізовуватись з дотриманням порядку, передбаченого ст. 188 Господарського кодексу України.

Законом України «Про оренду державного та комунального майна» також передбачено, що одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди і припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об`єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем. Договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України (ст. 26 Закону).

Статтею 28 цього Закону передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності. Орендар може зажадати повернення орендованого майна з будь-якого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні ним, відшкодування шкоди, завданої майну громадянами і юридичними особами, включаючи орендодавця.

Тобто, розірвання договору оренди в односторонньому порядку за наявності відповідних положень у договорі повинно здійснюватися саме за рішенням відповідної сторони договору у визначеному ним порядку та випадках.

Стаття 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Стаття 215 ЦК України встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його і недійсністю (ст. 216 ЦК України).

Згідно ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Повідомлення відповідача № 716 від 16.05.2019р. про дострокове розірвання договору оренди є одностороннім правочином спрямованим на припинення прав та обов`язків за договором оренди майна.

Суд вважає, що правочин про дострокове розірвання договору суперечить чинному законодавству та умовам договору оренди.

Зокрема, п. 1.1 договору, на порушення якого посилається відповідач, передбачає зобов`язання сторін про передачу і отримання майна в користування з конкретним його переліком. Пунктом 9.7 договору визначено підстави і порядок дострокового розірвання договору оренди майна за ініціативою Орендодавця, в зв`язку з порушенням справи про банкрутство Орендаря; Орендар користується майном з порушенням умов Договору; Орендар навмисно або з необережності погіршує стан майна; Орендар систематично порушує термін здійснення будь-яких платежів за цим договором; Орендар передає орендоване майно (або його частину) в суборенду без дозволу Орендодавця та укладає договори про сумісну діяльність, де внеском сторони є право на оренду орендованого за цим Договором майна; Орендар не застрахував орендоване майно згідно з умовами цього Договору та не надав Орендодавцю копію страхового поліса.

Окрім підстав для дострокового розірвання Договору, передбачених даним пунктом Договору, Сторони погоджуються, що цей Договір може бути достроково розірваний на вимогу Орендодавця, якщо Орендар порушує умови даного Договору.

Водночас, відповідачем не надано доказів, що підтверджують порушення умов договору Орендарем, які є підставою дострокового розірвання договору оренди майна за ініціативою Орендодавця, зазначених в п. 9.7 договору № 82 від 15.06.2017.

Як з`ясовано в судовому засіданні Орендар по даний час користується нерухомим майном зазначеним в п. 1.1 договору оренди від 15.06.2017 та п. 1.1 додаткової угоди № 1 від 01.09.2017, сплачує встановлені договорами орендні платежі, тобто вчиняє дії по виконанню договору.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги щодо визнання недійсним одностороннього правочину про дострокове розірвання договору оренди нерухомого майна № 82 від 15.06.2017 вчиненого і оформленого повідомленням № 716 від 16.05.2019 підлягає до задоволення.

В судовому засіданні представник позивача відмовився від стягнення з відповідача витрат по судовому збору, про що подав відповідну заяву.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задоволити.

2. Визнати недійсним односторонній правочин Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про дострокове розірвання договору оренди нерухомого майна № 82 від 15.06.2017 вчиненого і оформленого повідомленням № 716 від 16.05.2019.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

13.09.2019.

Суддя С. В. Костюк