РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.09.2019Справа № 910/7857/19
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Мандриченка О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

справу № 910/7857/19

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс";
ДоАкціонерного товариства "Українська залізниця";
Простягнення 108 923,11 грн.
без повідомлення учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" 108 923,11 грн. збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не забезпечено збереження майна (цілісності вагонів) позивача під час курсування залізничними коліями загального користування, внаслідок чого, як зазначає позивач, останнім понесені збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 відкрито провадження у справі № 910/7857/19, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у зв`язку з малозначністю в порядку п. 1 ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 247, ч .1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу - строк для подання відповіді на відзив.

В установлений строк відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечує повністю, вказуючи на те, що у позивача відсутні процесуальні права для звернення до суду з цим позовом, адже Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" не є ні вантажовідправником, ні вантажоодержувачем вантажу, що доставлявся у вагонах, щодо яких виник спір. Також відповідач стверджує, що не повинен нести відповідальність за понесені позивачем збитки, оскільки вважає відсутніми передумови для складання комерційного акту за фактом розукомплектування вагонів, як підстави для матеріальної відповідальності відповідача. Крім того, відповідач вказує на те, що розукомплектування вагонів сталося внаслідок крадіжки, що виключає відповідальність залізниці за збитки позивача.

В установлений строк позивач подав відповідь на відзив, в якому навів свої заперечення на правову позицію відповідача та мотиви незгоди з доводами Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Вимог про розгляд справи в судовому засіданні за участю представників сторін після винесення ухвали про відкриття провадження у справі до суду не надходило.

Повно і всебічно з`ясувавши обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" та Акціонерне товариство "Українська залізниця" перебувають у договірних відносинах щодо перевезення вантажів, надання вагонів для перевезення та інших послуг з організації перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученні, а правовідносинах щодо надання послуг з обслуговування рухомого складу.

Так, матеріалами справи підтверджується, що 01.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" в якості замовника та Публічним акціонерним товариством "Укрзалізниця" в особі структурного підрозділу "Служба вагонного господарства регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" якості виконавця було укладено договір на технічне обслуговування з відчепленням вантажних вагонів № ПР/Р-18129/НЮдч, за яким виконавець зобов`язався протягом терміну дії договору (до 31.12.2019 - згідно з п. 10.1 договору у редакції додаткової угоди від 03.01.2018 № 14 Пр/В-18129/НЮдч-Д4) здійснювати технічне обслуговування з відчепленням під час експлуатації вагонів власності замовника, орендованих вагонів, або вагонів, що знаходяться в оперативному управлінні згідно з договорами суборенди за відомостями довідки 2610ГІОЦ УЗ на момент передачі повідомлення 1354 з кодом 4, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 1.2 цього договору послуги надаються на території одного із структурних підрозділів виконавця, в зоні обслуговування якого був відчеплений вагон.

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2018 - січні 2019 років Акціонерним товариством "Українська залізниця" здійснювалися перевезення вантажних вагонів, що належать та/або перебувають у користуванні на умовах оренди у Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс", а саме: №№ 61967642, № 63424436, 63424444, 61017422, 54785837, 53413175, 61856548, 56968928, 62064886, 56265317, 56857535, 62048772, 61846382, 62965389, 62313929, що підтверджується залізничними накладними №№ 42594903, 47458229, 45059771, 47296090, 47261482, 47462049, 47462049, 47782602, 47313010, 440330763, 45032216, 45133493, 36767234, 45047727, 47864343, 47984968.

На залізничній станції Кривий Ріг (код станції 467201) позивачем виявлено пошкодження (розкомплектування) вагонів №№ 61967642, № 63424436, 63424444, 61017422, 54785837, 53413175, 61856548, 56968928, 62064886, які в подальшому були направленні на технічне обслуговування через встановлення порушень у гальмівній системи через несправність повітрярозподільника, а саме: разобладнання ручного стояночного гальма, у зв`язку з чим оформлені повідомлення форми ВУ-23М від 23.12.2018 № 4065 щодо вагону № 61967642, від 29.12.2018 № 4283 щодо вагону № 63424436, від 16.01.2019 № 4962 щодо вагону № 63424444, від 28.12.2018 № 4458 щодо вагону № 61017422, від 29.12.2018 № 4537 щодо вагону № 54785837, від 31.12.2018 № 4609 щодо вагону № 53413175, від 31.12.2018 № 4605 щодо вагону № 61856548, від 14.01.2019 № 9879 щодо вагону № 53542981, від 03.01.2019 № 4673 щодо вагону № 56968928, від 08.01.2019 № 4874 щодо вагону № 62064886.

На залізничній станції Богуславський (код станції 455100) позивачем виявлено пошкодження (розкомплектування) вагонів №№ 56265317, 56857535, 62048772, 61846382, 62965389, 62313929, які в подальшому були направленні на технічне обслуговування через встановлення разобладнання ручного стояночного гальма, у зв`язку з чим оформлені повідомлення форми ВУ-23М від 17.01.2019 № 2798 щодо вагону № 56265317, від 18.01.2019 № 2806 щодо вагону № 56857535, від 18.01.2019 № 2840 щодо вагону 62048772, від 17.01.2019 № 2786 щодо вагону № 61846382, від 15.01.2019 № 2718 щодо вагону № 62965389,від 15.01.2019 № 2720 щодо вагону № 62313929.

Спір у справі виник внаслідок заподіяння відповідачем позивачеві збитків, оцінених ним у 108 923,11 грн. через незабезпечення відповідачем збереження цілісності таких вагонів під час здійснення вантажних перевезень силами Української залізниці. Вартість таких збитків позивач розрахував, виходячи з ціни придбаних деталей і запасних частин для полагодження вагонів, а також вартості ремонтних робіт.

Відповідно до п. 20 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні.

У зв`язку з виявленням пошкоджень вищеописаних вагонів, з метою складання комерційний актів форми ГУ-22 та актів про пошкодження вагонів форми ВУ-25М позивач направив структурним підрозділам відповідача (залежно від станції призначення) відповідні письмові звернення, а саме:

- до станції "Ароматна" структурного підрозділу "Дніпровська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" була направлена заява № 273/ДА від 22.01.2019 з проханням оформити комерційний акт форми ГУ-22;

- до станції Кривий Ріг структурного підрозділу "Криворізька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" була направлена заява № 266/ДВ від 21.01.2019 з проханням оформити комерційний акт форми ГУ-22;

- до станції "Богуславський" структурного підрозділу "Дніпровська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" була направлена заява № 256/ДВ від 21.01.2019 з проханням оформити комерційний акт форми ГУ-22;

- до структурного підрозділу "Експлуатаційне вагонне депо Нижньодніпровськ-Вузол" регіональної філії "Придніпровська залізниця" була направлена заява № 274/ДВ від 22.01.2019 з проханням скласти та оформити акти форми ВУ-25М;

- до структурного підрозділу "Експлуатаційне вагонне депо Батуринська" регіональної філії "Придніпровська залізниця" була направлена заява № 267/ДВ від 21.01.2019 з проханням скласти та оформити акти форми ВУ-25М;

- до структурного підрозділу "Нижньодніпровськ-Вузол" регіональної філії "Придніпровська залізниця" була направлена заява № 257/ДВ від 21.01.2019 з проханням скласти та оформити акти форми ВУ-25М.

Факт отримання заяв позивача підтверджується відповідними написами уповноважених осіб та вхідними штампами.

За твердженнями позивача, не запереченими та не спростованими відповідачем, на заяви з проханням скласти й оформити вказані акти позивач отримав відмову, а тому звернувся до структурного підрозділу "Дніпровська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" зі скаргою на дії начальника станції Ароматна" структурного підрозділу "Дніпровська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" (скарга № 791/ДВ від 18.02.2019), до структурного підрозділу "Криворізька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" зі скаргою на дії начальника станції Кривий Ріг структурного підрозділу "Криворізька дирекція залізничних перевезень" (скарга № 758/ДВ від 18.02.2019) та до структурного підрозділу "Дніпровська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" зі скаргою на дії начальника станції Богуславський" структурного підрозділу "Дніпровська дирекція залізничних перевезень" (скарга № 762/ДВ від 18.02.2019 (докази направлення скарг поштовим зв`язком приєднані до позовної заяви).

У позовній заяві позивач вказує, що такі скарги були ним подані направлені у зв`язку з тим, що посадові особи, які представляють структурні підрозділи відповідача, відмовили Товариству з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" у складанні необхідних актів. У своїх скаргах позивач просив розглянути скарги та за результатами їх розгляду, надати начальникам станції призначення курсування вагонів розпорядження про складання комерційних актів та актів про пошкодження вагонів відповідно до вимог Правил складання актів.

На надіслані скарги позивач отримав відмови з мотивів того, що складання таких актів не передбачене чинними нормативними актами.

Про безпідставність посилань позивача на обов`язок складати зазначені акти відповідач також вказав у відзиві на позовну заяву.

Описуючи такі обставини, позивач доводить перед судом, що ним вчинено всіх залежних від нього дій для доведення обставин пошкодження вагонів в установлений законодавством спосіб та обставин неналежного виконання відповідачем в особі його структурних підрозділів, їх прямих зобов`язань, передбачених Статутом залізниць України та Правилами складання актів щодо своєчасного і належного складання актів форми ГУ-22 і ВУ-25М.

Відповідно до п. 20 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Також у даному стандарті зазначено, що пошкодження можуть бути істотними і бути причиною вилучення вагона із експлуатації. Таким чином, складання відповідачем актів форми ВУ-23М є підтвердженням того, що вагони були пошкоджені і саме цей акт є підставою для перерахування вагонів із робочого парку до неробочого.

Відповідно до п. 6.2.7 Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, затвердженої наказом Укрзалізниці № 264-Ц від 28.10.1997 (зі змінами та доповненнями) забороняється ставити в состав поїзда вагони, гальмівне обладнання яких має хоча б одну з наступних несправностей, зокрема, несправні повітророзподільники, електроповітророзподільники, електричний ланцюг ЕПГ (у пасажирському поїзді), авторежим, кінцевий або роз`єднувальний кран, випускний клапан, гальмівний циліндр, резервуар, робоча камера.

Згідно з п. 6.2.1 зазначеної Інструкції, при технічному обслуговуванні вагонів слід перевіряти дію автогальм на чутливість до гальмування і відпускання. Повітророзподільники й електроповітророзподільники, що працюють незадовільно, замінити справними.

Таким чином, несправність у гальмівній системі, зокрема у роботі повітророзподільника через фактичну відсутність необхідних елементів є саме пошкодженням вагону, що виключає постановку такого вагона в состав поїзду.

За фактом встановлення відсутності вищезазначених деталей, описані вагон були направлені на технічне обслуговування, що підтверджується оформленими повідомленнями форми ВУ-23М.

Для усунення пошкоджень (розукомплектування) вагонів позивач передав структурному підрозділу відповідача "Експлуатаційне вагонне депо Батуринська" регіональної філії "Придніпровська залізниця" та структурному підрозділу "Експлуатаційне вагонне депо "Нижньодніпровськ-Вузол" регіональної філії "Придніпровська залізниця" деталі, аналогічні тим, що виявилися відсутніми на вагонах та ті, що були необхідні для усунення несправностей вагонів для подальшого їх встановлення, адже виявлені пошкодження унеможливили використання вагонів за призначенням, а позивач потребував їх експлуатації для забезпечення нормальної господарської діяльності, уникнення простою та порушення строків виконання зобов`язань перед власними контрагентами.

Для усунення пошкоджень позивач змушений був використати необхідні деталі та запасні частини для їх встановлення замість відсутніх деталей на розукомплектованих вагонах, а саме:

- за договором поставки № 710/16 від 01.11.2016, специфікацією № 17 від 02.10.2017, у Товариства з додатковою відповідальністю "Попаснянський ВРЗ" придбана головна частина 270.023-1 у кількості 13 шт. на загальну суму 67 249,52 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 131 від 10.01.2018; за специфікацією № 20 від 02.01.2018 придбана магістральна частина 483.0110-01 у кількості 4 шт. на загальну суму 22 516,16 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1140 від 19.02.2018 та затяжка горизонтальних важелів 532.40.100-0сб у кількості 1 шт. на загальну суму 1 380,00 грн., що була оплачена за платіжним дорученням № 520 від 22.01.2018; за специфікацією № 12 від 03.05.2017 придбано валик 36х75 у кількості 4 шт. на загальну суму 128,64 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6172 від 04.07.2017; за специфікацією № 23 від 01.03.2018 придбано валик 30х75 у кількості 2 шт. на суму 62,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2381 від 27.03.2018 та тяга гальмівна 726.40.071 у кількості 1 шт. на суму 290,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3480 від 03.05.2018;

- за договором поставки № 235/16 від 13.04.2016 та специфікації до нього від 17.04.2018 у Приватного акціонерного товариства "ХМЗ" закуплена гайка М12 ГОСТ 5915:2008 у кількості 0,515 кг на загальну суму 19,04 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 18.05.2018 № 3973 і рахунком від 12.04.2018 № 1004;

- за договором поставки № 773/12 від 15.11.2012 у Товариства з обмеженою відповідальністю "НВК Харківтранс" згідно зі специфікацією від 05.11.2018 придбано га йка конусна для корпусу магістральної (головної) частини повітророзподілювача В2-1-22-ГОСТ 2879-2006 УКТЗЕД 7318 у кількості 34 шт. на загальну суму 1 201,56 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 9476 від 05.12.2018 відповідно до рахунку № 1014 від 31.10.2018;

- за договором поставки № 59/14 від 10.02.2014 у Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранспневматика" згідно з специфікацією від 33 від 30.06.2017 було придбано авторегулятор РТРП-675М у кількості 1 шт. вартістю 3 297,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6182 від 05.07.2017, № 7374 від 01.08.2017 на підставі виставленого рахунку № ТП000000297 від 03.07.2017; за специфікацією № 38 від 10.04.2018 придбано авторежим 265 А-1 у кількості 1 шт. на суму 3 596,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3242 від 24.04.2018 відповідно до виставленого рахунку № ТП000000213 від 20.04.2018;

- за договором поставки № 558/14 від 11.12.2014 і специфікації від 27.12.2017 до нього у Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Лік-РТІ" придбано прокладки 270.326 ТУУ 6 00152135.047-97 у кількості 13 шт. на загальну суму 194,22 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 778 від 05.02.2018 і рахунком № 50 від 17.01.2018.

Крім того, на вагони були встановлені шпильки М12х70, які виготовляються у вагонному депо Дніпродзержинськ Дніпропетровської філії позивача для встановлення на власні вагони, адже як вказує позивач, передача стороннім організаціям відбувається лише з метою їх на власний (орендований) рухомий склад. Так, для виготовлення шпильок позивач придбав арматуру 12 мм А240 ДСТУ 3760:2006 ГОСТ 7566-94 за договором поставки від 09.022015 № 77/15-ПР-М, укладеним з Приватним акціонерним товариством "Українська гірничо-металургійна компанія" та відповідно до специфікації від 17.09.2018, що підтверджується платіжним дорученням від 27.09.2018 № 7507 згідно з рахунком від 17.09.2018 № Дн000007960. З придбаного матеріалу виготовлено 68 шпильок, вартістю 70,17 грн. для встановлення на розукомплектовані вагони.

Загальна вартість придбаних деталей відповідно до проведеного позивачем розрахунку становить 100 006,11 грн.(67 249,52 грн. + 22 516,16 грн. + 1 380,00 грн. + 128,64 грн. + 62,40 грн. + 290,40 грн. + 19,04 грн. + 1 201,56 грн. + 3 297,60 грн. + 3 596,40 грн. + 194,22 грн. + 70,17 грн.).

Відповідно до п. 21 Правил користування вагонами і контейнерами ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

Деталі, придбані і виготовлені позивачем для встановлення замість відсутніх деталей на розукомплектованих вагонах були передані Структурному підрозділу "Експлуатаційне вагонне депо Батуринська" регіональної філії "Придніпровська залізниця" та були встановлені на зазначені вище вагони відповідно, що підтверджується актом № 2 від 16.01.2019, № 10 від 12.02.2019. Також, деталі передавалися структурному підрозділу "Експлуатаційне вагонне депо Нижньодніпровськ-Вузол" регіональної філії "Придніпровська залізниця" та встановлені на вагони, що підтверджується актами від 31.01.2019 та 28.02.2018 (акт использования запчастей, представленных ООО "Лемтранс" для технического обслуживания полувагонов собственности и аренды ООО "Лемтранс" согласно договора № ПР/В-18129/НЮдч от 01.02.2018).

На виконання вимог вищезазначених Правил користування вагонами і контейнерами, у зв`язку з розукомплектуванням вказаних вагонів, їх було відправлено до структурного підрозділу "Експлуатаційне вагонне депо Батуринська" регіональної філії "Придніпровська залізниця" та до структурного підрозділу "Експлуатаційне вагонне депо Нижньодніпровськ-Вузол" регіональної філії "Придніпровська залізниця" для проведення ремонтних робіт по встановленню деталей на розукомплектовані вагони, що підтверджується актом від 31.01.2019 № 37/255 щодо виконання технічного обслуговування вагону № 61967642, актом від 28.02.2019 № 90/255 щодо виконання технічного обслуговування вагону № 63424436, актом від 16.01.2019 № 2 щодо виконання технічного обслуговування вагону № 63424444, актом від 12.02.2019 № 10 щодо виконання технічного обслуговування вагону № 61017422, актом від 31.01.20109 № 47/255 щодо виконання технічного обслуговування вагонів №№ 53413175, 61856548, 5354281, 56968928, 62064886, 56265317, 56857535, 62048772, 61846382, 62965389, 62313929, повідомленнями про прийняття вагонів з ремонту форми ВУ-36М від 03.01.2019 № 1932, від 17.01.2019 № 2011, від 01.02.2019 № 2099, від 21.01.2019 № 5226, від 03.01.2019 № 5105, від 24.01.2019 № 5239, від 31.01.2019 № 5287, від 30.01.2019 № 5283, від 26.01.2019 № 5248, від 31.01.2019 № 5287, від 27.02.2019 № 8141, від 30.01.2019 № 8019, від 31.01.2019 № 8926, від 31.01.2019 № 8026, а також платіжним дорученням від 19.03.2019 № 2094, від 25.03.2019 № 2238, від 28.01.2019 № 628, від 25.02.2019 № 1457, від 19.03.2019 № 2093, від 25.03.2019 № 2237 за рахунками-фактурами від 31.01.2019 № 37/255, від 28.02.2019 № 90/255, від 16.0.2019 № 61/253, від 12.02.2019 № 50/253, від 31.01.2019 № 47/255, від 28.02.2019 № 92/255.

Для цілей цього позову, розраховуючи розмір позовних вимог, позивач визначає вартість витрат по встановленню (технічному обслуговуванню вагонів) деталей на вагони в сумі 8 917,00 грн.

Згідно п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, сума збитків за пошкодження вагона складається з витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 № 551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.1999 за № 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування; вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин; витрати на перевезення вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надаються разом з розрахунком збитків; плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням, визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з п. 14 цих Правил.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що у зв`язку з незабезпеченням збереженості його майна - вагонів під час перевезення, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу суму збитків, понесених останнім у зв`язку із заміною розукомплектованих деталей у розмірі 108 923,11 грн., де 100 006,11 грн. вартість придбаних деталей, 8 917,00 грн. вартість послуг з технічного обслуговування.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під`їзні колії) (ст. 3 Статуту).

Згідно зі ст. 5 Статуту, на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи.

Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (ст. 924 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту, за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 6.4 Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 28.09.2004 № 856, порожні власні вагони перевозяться за перевізними документами, в яких в графі 20 "Найменування вантажу" вказується "Власний вагон (найменування власника) направляється до пункту навантаження (у ремонт тощо)".

Як встановлено судом, у грудні 2018 та січні 2019 років року по коліях загального користування Української залізниці здійснювалося перевезення вантажних вагонів, що перебувають у користуванні та власності позивача №№ 61967642, 63424436, 63424444, 61017422, 54785837, 53413175, 61856548, 56968928, 62064886, 56265317, 56857535, 62048772, 61846382, 62965389, 62313929.

У ст. 8 Статуту вказано, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами п. 1.2 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, власні вантажні вагони - вантажні вагони, які мають загальномережеву нумерацію, що нанесена на вагони відповідно до альбому-довідника 632-2011 ПКБ ЦВ "Знаки и надписи на вагонах грузового парка колеи 1520 мм", затвердженого Радою із залізничного транспорту держав - учасниць СНД 2.04.2001 (далі - Знаки і написи), та мають ознаку в АБД ПВ "власний вагон".

Згідно з п. 3.4 Правил власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п. 4.1 вказаних Правил випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Розглядаючи заявлений спір, суд враховує відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження невідповідності технічного стану вагонів №№ 61967642, 63424436, 63424444, 61017422, 54785837, 53413175, 61856548, 56968928, 62064886, 56265317, 56857535, 62048772, 61846382, 62965389, 62313929 при прийнятті їх відповідачем до перевезення.

Обставини допуску перерахованих вагонів до руху залізничними коліями у технічно справному стані не спростовується також самим відповідачем.

Відповідно до п. 4.6 Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених, наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, обов`язок охорони вагонів і вантажів на під`їзній колії покладається на підприємство. Якщо під`їзна колія обслуговується локомотивом залізниці, то охорону вагонів і вантажів до моменту фактичної подачі вагонів і з моменту збирання вагонів з під`їзної колії організовує залізниця.

Згідно з пунктами 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

На виконання вищезазначених Правил, у зв`язку з розукомплектуванням вказаних вагонів, їх було відправлено до структурного підрозділу "Експлуатаційне вагонне депо Батуринська" регіональної філії "Придніпровська залізниця" та структурного підрозділу ""Експлуатаційне вагонне депо Нижньодніпровськ-Візол" регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" для проведення ремонтних робіт, що підтверджується описаними вище та приєднаними до позовної заяви документами. Також, матеріали справи містять документальне підтвердження фактичного понесення повивачем витрат у заявленій до стягнення з відповідача сумі.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

В силу приписів ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідач не надав доказів того, що шкода, завдана діяльністю, яка є джерелом підвищеної небезпеки, є наслідком непереборної сили або умислу позивача.

Статтею 1192 Цивільного кодексу України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.06.2010 № 6-469св10).

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує на відсутність його вини у розукомплектуванні вагонів та надає заяви (повідомлення), подані ним до правоохоронних органів за фактами відсутності необхідних деталей на вагонах власності (оренди) позивача внаслідок вчинення крадіжки невстановленими особами.

На переконання суду, звернення до правоохоронних органів з такими заявами не має усувати відповідача від обов`язку відшкодувати збитки, завдані позивачеві через те, що Українська залізниця не забезпечила схоронності вагонів як вантажу, адже такий обов`язок випливає з приписів абз. 1 п. 110 та абз. 2 п. 126 Статуту залізниць України.

В оглядовому листі Вищого господарського суду України "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" від 29.11.2007 № 01-8/917 зазначається, що "приватні" (власні) порожні вагони, які перевозяться залізницею за перевізними документами зі сплатою залізничного тарифу, мають правовий статус "вантажу" (вантаж на колесах).

Тобто, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", які залізниця зобов`язана доставити на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має щодо залізниці права та обов`язки, передбачені Статутом залізниць України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 23.03.2017 № 904/4195/16, від 17.01.2017 № 904/3013/16.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що позивач не має права на пред`явлення позову з приводу пошкодження вантажу, адже він не виступав його вантажовідправником або ж вантажоотримувачем. Як вказує відповідач, згідно з приєднаними до позовної заяви залізничними накладними вантаовідправнками вантажу у вагонах №№ 61967642, 63424436, 63424444, 61017422, 54785837, 53413175, 61856548, 56968928, 62048772, 62965389, 62313929 виступали інші, ніж позивач підприємства, тоді як позивач був або ж власником або є їх орендарем.

Суд відхиляє такі заперечення відповідача, адже позовні вимоги позивача не заявалені як такі, що виникли з договірних правовідносин перевезення вантажів, а ґрунтуються на положеннях законодавства, якими врегульовані підстави для відшкодування збитків (деліктні правовідносини).

Використовуючи залізничні шляхи Української залізниці та направляючи по них власні та/або орендовані вагони, позивач виступає оператором вантажних перевезень, що відповідно до Технічного регламенту безпеки рухомого складу залізничного транспорту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.2015 № 1194 визначається як суб`єкт господарювання, що володіє або має в користуванні чи в управлінні вантажні вагони та на підставі договорів з перевізником, а у деяких випадках, пов`язаних із процесом перевезення, з оператором локомотивної тяги і вантажовідправниками бере участь у процесі перевезення вантажів.

Отже, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має відносно залізниці права та обов`язки, передбачені Статутом залізниць України, зокрема, право у разі пошкодження або розукомплектування, або втрати частини вагонів із групи - витребувати у залізниці складання комерційного та інших актів та заявити вимоги про відшкодування збитків у встановлених Статутом залізниць розмірах.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт", підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

За приписами п. 110 Статуту, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту, за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому відповідачем, в свою чергу, не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з вини відповідача.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не надав суду достатніх доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму збитків. Також, на переконання суду, відповідачем не було спростовано позовних вимог, адже, як вказувалося вище, пошкодження і розукомплектування залізничних вагонів сталося на коліях загального користування, а відповідач не підтвердив того, що при прийнятті вагонів для здійснення перевезення позивач передав їх у технічно несправному стані. Якщо ж відомостей про прийняття вагонів у технічно несправному стані суду повідомлено не було, то, з огляду на наведені вище обставини справи і приписи п. 3.4 та п. 4.1 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, слід вважати, що вагони перебували у технічно справному стані при прийнятті їх відповідачем для здійснення перевезення і відповідальність за їх стан покладається на підприємство Української залізниці, незважаючи на те, що вони могли перебувати якийсь час на під`їзних коліях підприємств, з якими позивач має господарські відносини.

Крім того, суд погоджується з посиланнями позивача щодо того, що відсутність головної та/або магістральної частини повітрярозподільника не визначається як пошкодження вагону. Так, як вже зазначалося вище, пункт 6.2.7 Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України встановлює заборону ставити в состав поїзда вагони, гальмівне обладнання яких має хоча б одну з наступних несправностей, зокрема, несправні повітророзподільники, електроповітророзподільники, електричний ланцюг ЕПГ (у пасажирському поїзді), авторежим, кінцевий або роз`єднувальний кран, випускний клапан, гальмівний циліндр, резервуар, робоча камера. У п. 6.2.1 зазначеної Інструкції передбачено, що при технічному обслуговуванні вагонів слід перевіряти дію автогальм на чутливість до гальмування і відпускання. Повітророзподільники й електроповітророзподільники, що працюють незадовільно, замінити справними. Отже, встановлена позивачем відсутність елементів повітророзподільників на вагонах становила їх несправність та слугувала забороною для їх експлуатування, адже це визначається несправністю гальмівної системи.

Щодо права позивача на звернення до суду з цим позовом, суд зазначає, що вагони для перевезення передавалися відповідачу саме Товариством з обмеженою відповідальністю "Лемтранс", яке в даному випадку, реалізує права законного їх користувача на праві оренди, в описаних вище залізничних накладних саме позивач виступає платником всіх необхідних тарифів за отримані послуги з організації перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях, а також і оператором.

Таким чином, оскільки при перевезенні належних позивачу вагонів залізницею не було дотримано вимог щодо їх збереження, у зв`язку з чим позивачем понесено витрати на оплату вартості ремонту з урахуванням вартості замінених деталей та доставки на суму 108 923,11 грн., суд дійшов висновку, що покладення відповідальності на відповідача за заподіяні позивачу збитки є правомірним та справедливим, тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення збитків у розмірі 108 923,11 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку із задоволенням позову судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73-80, 129, 236-241, 252, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680 м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 46-46 А, ідентифікаційний код 30600592) 108 923 (сто вісім тисяч дев`ятсот двадцять три) грн. 11 коп. збитків та 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судово засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Мандриченко