РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.07.2019Справа № 910/4642/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Рєпкіної Ю. Є., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі 1. Київської міської ради та 2. Управління освіти Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації

до відповідача 1. Громадської спілки "Братерство учасників бойових дій України"

відповідача 2. Підприємства об`єднання громадян "Авотс"

третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація

про зобов`язання повернути земельну ділянку,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 31.07.2019,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 2 (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Київської міської ради (далі - позивач 1, Рада) та Управління освіти Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (далі - позивач 2, Управління) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Громадської спілки "Братерство учасників бойових дій України" (далі - відповідач 1, Спілка) та Підприємства об`єднання громадян "Авотс" (далі - відповідач 2, Підприємство) про зобов`язання повернути земельну ділянку площею 396 кв.м, вартістю 603 408,96 грн, розташовану за адресою: місто Київ , вулиця Архітектора Вербицького, 9-І, Київській міській раді, привівши її у придатний для використання стан.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор посилається на те, що відповідачі без відповідних правових підстав використовують земельну ділянку за адресою: місто Київ , вулиця Архітектора Вербицького, 9-І, самовільно займаючи нежитлову будівлю, що знаходиться на вказаній земельній ділянці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/4642/19 для розгляду за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі Дарницьку районну в м. Києві державну адміністрацію (далі - третя особа, Дарницька РДА) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, підготовче засідання у справі призначено на 10.05.2019.

02.05.2019 через канцелярію суду від позивача 1 надійшли письмові пояснення по справі.

10.05.2019 через канцелярію суду надійшло від ОСОБА_1 , як представника відповідачів, клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2019 запропоновано прокурору та позивачам надати додаткові документи, підготовче судове засідання відкладено на 21.05.2019.

16.05.2019 через канцелярію суду від прокуратури надійшло клопотання про витребування доказів.

21.05.2019 прокуратурою подано до канцелярії суду письмові пояснення по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2019 задоволено клопотання прокурора про витребування доказів, продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче судове засідання на 19.06.2019.

13.06.2019 через канцелярію суду від прокуратури надійшли письмові пояснення по справі з додатковими документами.

14.06.2019 позивачем 2 подано до матеріалів справи письмові пояснення та клопотання про долучення додаткових документів.

Ухвалою суду від 19.06.2019 підготовче засідання у справі було відкладено на 03.07.2019 та запропоновано учасникам справи надати суду письмові пояснення та докази.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2019 підготовче судове засідання призначене на 03.07.2019 було перенесено на 11.07.2019.

У підготовче судове засідання 11.07.2019 з`явились прокурор, представники позивачів, відповідача 1 та третьої особи.

При цьому, представник відповідача 1 - керівник Громадської спілки "Братерство учасників бойових дій України" ОСОБА_1 під час судового засідання повторно зазначив, що він також представляє інтереси Підприємства об`єднання громадян "Авотс", як керівник, проте для надання суду належних доказів на підтвердження повноважень на представництво інтересів чи статусу керівника відповідача 2 ОСОБА_1 до матеріалів справи необхідний додатковий час, оскільки, за твердженням ОСОБА_1 громадська організація ліквідована, а всі документи передані на збереження до державного архіву.

За наслідками судового засідання 11.07.2019 судом була постановлена ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті в судовому засіданні 31.07.2019.

23.07.2019 через канцелярію суду від Дарницької РДА до суду було подано клопотання про розгляд справи за відсутності належного представника.

На виконання запиту від 18.07.2019 від Управління державної реєстрації Територіального управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України 31.07.2019 надійшла інформація щодо місцезнаходження Підприємства «Авотс» Громадської організації відділення Київської міської спілки ветеранів Афганістану Харківського району міста Києва Патріот (), а саме у Дарницькому районі міста Києва, вулиця О. Кошиця, 11, 02660.

У призначеному судовому засіданні 31.07.2019 Прокурор та Рада просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені у позовній заяві та письмових поясненнях до позову.

Представник Спілки під час судового засідання 31.07.2019 зазначав вкотре, що він є також керівником відповідача 2, проте належних доказів на підтвердження вказаного до суду надати не може, оскільки всі документи зберігаються в Державному архіві. Щодо предмета спору надав пояснення, згідно яких зазначив, що Спілка намагається здійснити оформлення права користування спірною земельною ділянкою.

Представник третьої особи в призначеному судовому засіданні надав пояснення по суті спору.

Відповідно статті 233 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) рішення у даній справі прийняте в нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що земельна ділянка за адресою: місто Київ, вулиця Архітектора Вербицького, 9-і (кадастровий номер - :90:158:0036 ), та розміщений на ній дошкільний навчальний заклад № 108 належать на праві власності територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації «Про питання організації управління районами в місті Києві» від 10.12.2010 № 1112 вказаний заклад освіти передано до сфери управління Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, яка розпорядженням № 373 від 11.08.2011 «Про закріплення майна, переданого до сфери управління Дарницької РДА в м. Києві» закріпила його за районним управлінням освіти, як за балансоутримувачем.

Як зазначає позивач, на території вказаного закладу, крім основної будівлі, розміщено окреме нежитлове приміщення (сарай-сміттєзбірник) площею 27,65 кв. м, що знаходиться на балансі Управління освіти Дарницької районної в м. Києві державної.

Відповідно до договору оренди № 22 від 06.09.2000 вказане нежитлове приміщення перебувало у користуванні підприємства «Авотс» громадської організації «Відділення Київської міської спілки ветеранів Афганістану Харківського району м. Києва «Патріот».

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 3/271 від 18.07.2006, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2008 та постановою Вищого господарського суду України від 22.10.2008, вищевказаний договір оренди розірвано, та виселено орендаря із займаного приміщення. Судові рішення, серед іншого, мотивовані тим, що орендар без відповідних дозволів та погодженої проектної документації побудувало навколо орендованого приміщення нову будівлю, яка не відповідає викопіюванню поверхового плану сараю-сміттєзбірника. Згідно приписів частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Прокурор у своєму позові зазначає, що підприємство «Авотс» громадської організації «Відділення Київської міської спілки ветеранів Афганістану Харківського району м. Києва «Патріот» змінило свою назву на підприємство об`єднання громадян «Авотс».

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Департаментом земельних ресурсів проведено обстеження спірної ділянки. За наслідками проведеного обстеження був складений акт обстеження земельної ділянки № 18-0881-02 від 13.06.2018, в якому зазначено, що на земельній ділянці за адресою: місто Київ, вулиця Архітектора Вербицького, 9-і (кадастровий номер - :90:158:0036 ) розміщена будівля, яка на час обстеження не використовується. Відповідно до бази даних міського земельного кадастру ділянка, на якій розміщена вказана споруда обліковується за централізованою бухгалтерією управління освіти Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації. Рішень Київська міська рада за поданнням Департаменту земельних ресурсів щодо передачі земельної ділянки (користування) не приймала документи, що посвідчують право власності (користування) земельною ділянкою в Департаменті земельних ресурсів не зареєстровані. У вказаних діях вбачаються ознаки порушення вимог земельного законодавства, а саме самовільне зайняття земельної ділянки (пункт б) статті 211 Земельного кодексу України.

25.06.2018 Київською місцевою прокуратурою № 2 був скерований лист Начальнику Управління, в якому Прокурор зазначив про необхідність надання інформації щодо обставин зайняття земельної ділянки.

09.07.2018 групою обліку оренди був складений Акт обстеження ДНЗ № 108 за адресою вулиця Вербицького, 9-і, в якому було зазначено, що на території ДНЗ № 108 розміщена одноповерхова споруда, яка обліковується на балансі Управління, як сарай-сміттєзбірник. Біля споруди встановлено паркан. Двері замкнені, доступ до приміщення відсутній.

З матеріалів справи вбачається, що 02.08.2018 було проведено обстеження спірної земельної ділянки у складі комісії за участі Прокурора та представника Спілки. У вказаному акті вказано, що під час обстеження представник Спілки вказав на наявність у нього документів на підставі яких останній використовує приміщення, а також дозвільні документи на перебудову будівлі, які має подати до Управління 03.08.2018.

За твердженнями Управління жодних документів у встановлені строки відповідачем 1 не було надано позивачу 2.

Надалі, 10.10.2018 Управлінням було скеровано відповідачу 1 лист, в якому позивач 2 просив Спілку звільнити займане приміщення.

17.01.2019 Прокуратурою разом із представниками Управління освіти був складений Акт виявлення порушення, яке полягає у самовільному зайнятті приміщення, яке в свою чергу перебуває в аварійному стані.

Зазначене у своїй сукупності дає підстави стверджувати, що нежитлова будівля, розміщена за адресою: м. Київ , вул . Архітектора Вербицького , 9-І, є самочинним будівництвом, а земельна ділянка площею 396 кв. м, самовільно зайнята відповідачами, що зумовило звернення із даним позовом до суду.

Представник Спілки у межах розгляду справи зазначав про те, що ним вчиняються дії щодо оформлення відповідної документації для належного користування спірним приміщенням та земельною ділянкою, проте до суду жодних доказів надано не було. Водночас, вказаний представник стверджував, що він також є представником Підприємства, проте доказів на підтвердження вказаного до суду не надав. Натомість у матеріалах справи міститься інформація Головного управління статистики у місті Києві (а. с. 85), в якій вказано що керівником Підприємства є - ОСОБА_5 , тобто особа відмінна від представника Спілки. Будь-яких інших доводів або пояснень щодо суті спору представником Спілки до суду надано не було.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. За приписами статті 78 Земельного кодексу України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. За змістом статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Як встановлено судом, спір у справі виник, у зв`язку з виявленням факту експлуатації відповідачем без документів, що посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою за адресою: м. Київ, вул. Архітектора Вербицького , 9-І, та розміщення на них будівель і споруд.

Статтею 189 Земельного кодексу України та статтею 20 Закону України "Про охорону земель" передбачено, що самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюють сільські, селищні, міські, районні та обласні ради.

За змістом Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25 вересня 2003 року N 16/890, самоврядний контроль за використанням і охороною земель полягає у забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства та включає правові, економічні і соціальні заходи, спрямовані на додержання вимог земельного законодавства. Самоврядний контроль повинен здійснюватись систематично, регулярно і своєчасно, що значно підвищує ефективність та результативність контрольної діяльності. Самоврядний контроль за використанням і охороною земель передбачає постійне спостереження за станом земель, отримання від землекористувачів і землевласників відповідної проміжної та підсумкової інформації про використання земель, аналіз цієї інформації та результатів моніторингу. Усі землі в межах міста Києва є об`єктами самоврядного контролю та охорони.

Пунктом 10 рішення Київської міської ради від 2 квітня 2015 року N 317/1182 "Про забезпечення недопущення самочинного будівництва та самовільного зайняття земельних ділянок" передбачено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва без відповідних дозвільних документів або виданих з порушенням законодавства чи самовільного зайняття земельної ділянки Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), відповідній районній в місті Києві державній адміністрації слід забезпечити складання акта про виявлені порушення.

Як встановлено судом, 13.06.2018 було здійснено перевірку спірної земельної ділянки, за наслідками якої був складений акт обстеження земельної ділянки.

Відповідно до статті 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, а також передбаченому статтею 6 Земельного кодексу України принципі забезпечення раціонального використання та охорони земель.

За відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності. Аналогічна правова позиція міститься у пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» (далі - постанова Пленуму ВГСУ).

Відповідно до вимог чинного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Разом з тим, у вирішенні питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки господарським судам необхідно враховувати, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. Господарським судам у вирішенні таких спорів необхідно досліджувати, чи передбачено спеціальним законом отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку для розміщення певних об`єктів, причини відсутності таких документів у особи, що використовує земельну ділянку, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо. Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.1. постанови Пленуму ВГСУ.

Судом встановлено та сторонами не спростовано, що відомості про реєстрацію права власності (користування) на будівлю за адресою місцезнаходження земельної ділянки у комунальному підприємстві Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» відсутні та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вносились.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Таким чином, керуючись вказаним вище, нежитлова будівля, розміщена за адресою: м. Київ, вул . Архітектора Вербицького , 9-І, є самочинним будівництвом, а земельна ділянка, як наслідок, є самовільно зайнятою.

За приписами статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 321 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Положеннями статті 211 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення, зокрема, самовільне зайняття земельних ділянок.

Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (стаття 212 Земельного кодексу України).

Прокурор та позивачі у своєму позові, додаткових поясненнях по суті спору та, безпосередньо, у судових засіданнях зазначали, що у будівлі зберігається майно ГС «Братерство УБД». Водночас, беручи до уваги той факт, що у 2006 році спірне приміщення перебувало в оренді Підприємства, Прокурор вказує, що саме громадська спілка «Братерство УБД» та Підприємство використовують земельну ділянку дошкільного навчального закладу № 108 без відповідних правових підстав.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд погоджується із доводами Прокуратури про те, що спірна земельна ділянка має бути повернута власнику, в разі встановлення відсутності відповідних дозвільних документів на її використання. Водночас, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ані Прокуратурою, ані позивачами жодними належними доказами не підтверджено того, ким саме самовільно зайнята спірна земельна ділянка - Спілкою чи Підприємством. При цьому, посилання позивачів та Прокуратури на обставини перебування майна Спілки у приміщенні, яке займає Підприємство не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що жодним наявним у матеріалах справи Актом обстеження та Актом про порушення не встановлено особу, яка самовільно зайняла спірне приміщення та спірну земельну ділянку. Разом з тим, суд вважає за необхідне зауважити, що є неможливим нівелювати обов`язок доказування своїх доводів через пред`явлення позову до двох осіб одночасно про зобов`язання повернути земельну ділянку.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Узагальнюючи викладене, враховуючи, що судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях, суд дійшов висновку про недоведеність вимог Прокурора та позивачів, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи учасників справи не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються Прокуратуру міста Києва.

Керуючись статтями 73-74, 76-80, 86, 129, 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Київської міської ради та Управління освіти Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації до Громадської спілки "Братерство учасників бойових дій України" Підприємства об`єднання громадян "Авотс" за участі третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація про зобов`язання повернути земельну ділянку - відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов`язані з розглядом позову, покладаються на Прокуратуру міста Києва.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 30.08.2019.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ