СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2019 р. Справа № 5006/19/124/2012

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Мартюхіна Н.О. , суддя Шутенко І.А.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Чара", Донецька область, м.Маріуполь, (вх. №1834 Д/2) на ухвалу господарського суду Донецької області від 10.05.2019р. у справі № 5006/19/124/2012 (суддя Демідова П.В., постановлену в м.Харків о 12:05год., повний текст ухвали складено 15.05.2019р.)

за позовом: Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", м. Київ,

до відповідача: Приватного підприємства "Чара", Донецька область, м. Маріуполь, про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 1924501,02грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Донецької області від 10.05.2019р. у справі №5006/19/124/2012 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 15.05.2019р.) задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" про заміну сторони виконавчого провадження, а саме: заміну первісного стягувача ПАТ "ОТП Банк" на ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" у виконавчому провадженні щодо виконання рішення господарського суду Донецької області від 12.02.2013 року у справі № 5006/19/124/2012; замінено у виконавчому провадженні щодо виконання рішення господарського суду Донецької області від 12.02.2013 року у справі №5006/19/124/2012 первісного стягувача - ПАТ "ОТП Банк" на правонаступника ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія".

Ухвала місцевого господарського суду з посиланням на положення статей 512, 514, 1077 Цивільного кодексу України, статей 52, 334 Господарського процесуального кодексу України мотивована тим, що 02.07.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна та Публічним акціонерним товариством ОТП Банк було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ ОТП Банк відступило право вимоги за кредитним договором №СМ 102/159/2006 від 12.04.2006р. укладеним між ПАТ ОТП Банк та ПП "Чара".

В подальшому, 08.09.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Довіра та гарантія та Товариством з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого клієнт відступив право вимоги фактору за кредитним договором №СМ 102/159/2006 від 12.04.2006р.

Місцевим господарським судом було зазначено про те, що вказаний договір укладений в письмовій формі, скріплений підписами та печатками сторін, та виконаний в повному обсязі, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями платіжних доручень від 26.09.2017р. на суму 427953,24 грн., від 29.09.2017р. на суму 1000000,00 грн., від 10.10.2017р. на суму 1000000,00грн., від 24.10.2017р. на суму 1700000,00 грн.

У зв`язку із вказаними обставинами, Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Довіра та гарантія стало новим кредитором за договором факторингу від 08.09.2017р., що є підставою для заміни сторони виконавчого провадження.

Приватне підприємство "Чара" з ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Донецької області від 10.05.2019р. у справі №5006/19/124/2012 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" про заміну сторони виконавчого провадження, а саме: заміну первісного стягувача ПАТ "ОТП Банк" на ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" у виконавчому провадженні щодо виконання рішення господарського суду Донецької області від 12.02.2013 року у справі № 5006/19/124/2012. Також, апелянт звернувся з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Донецької області від 10.05.2019р. у справі №5006/19/124/2012 та клопотанням про відстрочення сплати судового збору. В обґрунтування наявності підстав для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору апелянт посилався на те, що постановою державного виконавця ВП № 48104338 від 15.07.2015р. накладено арешт на все майно підприємства та на рахунки, тому у підприємства відсутні кошти для сплати судового збору за звернення з апеляційною скаргою.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки всім обставинам справи, що призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" про заміну сторони виконавчого провадження, а саме: заміну первісного стягувача ПАТ "ОТП Банк" на ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія". Зокрема, апелянт наголошує на відсутності Угод про продаж кредитного портфелю з додатками до кредитного договору, які, на його думку, підтверджують факт продажу прав вимоги. Крім того, апелянт наголошує на тому, що постановою державного виконавця виконавче провадження закінчено 12 лютого 2013 року, отже заявником пропущено процесуальний строк на звернення до суду з заявами процесуального характеру.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.06.2019р. залишено без руху апеляційну скаргу Приватного підприємства "Чара" на ухвалу господарського суду Донецької області від 10.05.2019р. у справі №5006/19/124/2012, в порядку статті 260 Господарського процесуального кодексу України, з тих підстав, що апелянтом до апеляційної скарги не було надано доказів на підтвердження сплати судового збору.

Разом з тим, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апелянт звернувся з апеляційною скаргою у межах встановленого процесуальним законом 10-денного строку з дня отримання повного тексту ухвали і пропущений строк подання апеляційної скарги на ухвалу суду підлягає поновленню.

11.07.2019р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду документи на підтвердження усунення недоліків, що стали підставою для залишення апеляційної скарги без руху, а саме: докази на підтвердження сплати судового збору (вх.№6467).

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 15.07.2019р. у зв`язку із відпусткою судді Шутенко І.А., для розгляд справи №5006/19/124/2012 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Геза Т.Д., суддя Шевель О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.07.2019р. поновлено Приватному підприємству "Чара" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Донецької області від 10.05.2019р. у справі № 5006/19/124/2012; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Чара" на ухвалу господарського суду Донецької області від 10.05.2019р. у справі № 5006/19/124/2012; встановлено строк до 31.07.2019р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання та призначено справу до розгляду на 07.08.2019р.

05.07.2019р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (вх.№7281), в якому просить суд провести судове засідання призначене на 07.08.2019р. о 10:45год. в режимі відеоконференції; проведення відеоконференції доручити Донецькому апеляційному суду, м.Маріуполь.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 05.08.2019р. у зв`язку із відпусткою судді Гези Т.Д. та судді Шевель О.В., для розгляду справи №5006/19/124/2012 сформовано склад колегії суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.08.2019р. відмовлено Приватному підприємству "Чара" в задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

16.08.2019р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (вх.№7731), в якому просить суд провести судове засідання призначене на 02.09.2019р. о 12:15год. в режимі відеоконференції; проведення відеоконференції доручити Донецькому апеляційному суду, м.Маріуполь.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.08.2019р. задоволено клопотання апелянта Приватного підприємства "Чара" про забезпечення проведення судового засідання у справі №5006/19/124/2012 в режимі відеоконференції; постановлено провести судове засідання призначене на 02.09.2019р. о 12:15год. в режимі відеоконференції в приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: м. Харків, пр. Незалежності, 13, зал судових засідань №105; доручено Донецькому апеляційному суду (87500, м. Маріуполь, пр. Миру, 1а) забезпечити проведення відеоконференції 02.09.2019р. об 12:15год.

Судове засідання з розгляду апеляційної скарги Приватного підприємства "Чара" призначене на 02.09.2019р. в режимі відеокоференції не відбулось у зв`язку із тим, що до початку проведення судового засідання в системі відеоконференцзв`язку за допомогою системи "Програмний комплекс TrueConf" не вдалося встановити зв`язок з Донецьким апеляційним судом, про що уповноваженими особами Східного апеляційного господарського суду було складено відповідний акт від 02.09.2019р. №541.

Відповідно до статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено до дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 3 цієї статті визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, сторони у справі повідомлені завчасно належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень (т.1 матеріалів оскарження а.с.129-131), колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням господарського суду Донецької області від 12.02.2013р. у справі №5006/19/124/2012 задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОТП Банк до ПП Чара про стягнення заборгованості за кредитним договором №СМ 102/159/2006 від 12.04.2006р. в розмірі 1924501,02грн., а саме: заборгованості за кредитом в сумі 1230952,20грн. та заборгованості за відсотками в сумі 693548,82 грн. (т.1 матеріалів оскарження а.с.13-15).

На виконання зазначеного рішення, було видано відповідний судовий наказ.

З матеріалів справи вбачається, що 22.04.2019р. Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Довіра та Гарантія було подано до господарського суду Донецької області заяву про заміну сторони виконавчого провадження (вх.№8072/19) (т.1 матеріалів оскарження а.с.2-63), в якій просило суд замінити сторону виконавчого провадження Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" у виконавчому провадженні щодо виконання рішення господарського суду Донецької області від 12.02.2013р. у справі №5006/19/124/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства ОТП Банк до Приватного підприємства Чара про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Доданіх до заяви матеріали свідчать, що 02.07.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна (надалі фактор) та Публічним акціонерним товариством ОТП Банк (надалі - клієнт) було укладено договір факторингу (надалі договір факторингу №1 т.1 матеріалів оскарження а.с.5-21), відповідно до умов якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, клієнт передає (відступає) право вимоги на кредитний портфель, який включає в себе права грошової вимоги за кредитними договорами, а фактор здійснює фінансування клієнта за плату на умовах цього договору (пункт 3.1. договору факторингу №1).

З преамбули договору факторингу №1 вбачається, що "кредитні договори" - це кредитні договори, укладені між клієнтом та боржниками, перелік яких міститься в пункті 5.2. цього договору та додатку №1 до цього договору.

Згідно виписки з додатку №1 до договору факторингу №1, до переліку боржників, права до яких відступаються, входить Приватне підприємство Чара яке є боржником за кредитним договором СМ102/159/2006 від 12.04.2006р. в загальній сумі боргу 1933943,74грн. (т.1 матеріалів оскарження а.с.25).

Відповідно до пункту 5.1 договору факторингу №1, фінансування, що здійснюється фактором за набуття відступлених клієнтом прав вимоги на кредитний портфель здійснюється у національній валюті України та складає, зокрема, за набуття відступлених клієнтом прав вимоги на частину кредитного портфелю, зазначену у додатку №1 до цього договору 4643033,74грн.

Пунктом 6.4. договору факторингу №1 встановлено, що фактор має право здійснювати наступне відступлення прав грошової вимоги (майнових прав), набутих за цим договором, будь-яким третім особам без попереднього погодження з клієнтом.

Фактор здійснює фінансування після підписання сторонами відповідного акту відступлення (приймання - передачі) кредитного портфелю чи його частини та отримання рахунку від клієнта, шляхом переказу коштів на банківський рахунок (пункт 5.2. договору факторингу №1)

02.07.2013р. на виконання пункту 5.2. договору факторингу №1 між сторонами було підписано акт відступлення (приймання передачі) кредитного портфелю (т.1 матеріалів оскарження а.с.22-23), з якого вбачається, що ТОВ ОТП Факторинг Україна (фактор) виконало грошові зобов`язання, передбачені пунктами 3.1, 3.2, 3.3. договору факторингу №1, що також підтверджується копію платіжного доручення від 02.07.2013р. на суму 4643033,74грн. (т.1матеріалів оскарження а.с.24).

Крім того, 08.09.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Довіра та гарантія (надалі - фактор) та Товариством з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг (надалі клієнт було укладеного договір факторингу (надалі договір факторингу №2 т.1 матеріалів оскарження а.с.26-32), відповідно до умов якого клієнт передає, а фактор приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, права вимоги за якими належать клієнту на підставі договорів відступлення прав вимоги, в розмірі портфеля заборгованості (пункт 1.1 договору факторингу №2).

Розділом 2 договору факторингу №2 "Визначення термінів" всиановлено, що:

кредитні договори кредитні договори, права вимоги за якими належать клієнту та перелік яких міститься у додатку №1 до цього договору;

реєстр боржників документ, що містить перелік особистих даних боржників, та є додатком №1 до цього договору.

Згідно виписки з додатку №1 до договору факторингу №2, до переліку боржників, права до яких відступаються, входить Приватне підприємство Чара яке є боржником за кредитним договором СМ102/159/2006 від 12.04.2006р. в загальній сумі боргу 1933943,74грн. (т.1 матеріалів оскарження а.с.36).

Пунктом 6.1 договору факторингу №2 в редакції додаткової угоди від 26.09.2017р. визначено порядок фінансування, відповідно до якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників в розмірі портфеля заборгованості. Загальний розмір портфеля заборгованості боржників, права вимоги до яких відступається, складає 421219717,98грн.

Право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами цього договору, та за умови виконання зобов`язання щодо перерахування всіх платежів, визначених пунктом 7 цього договору, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості (пункт 6.2.3. договору факторингу №2).

Пунктом 7.1 договору факторингу №2 сторони погодили, що сума фінансування складає 4350456,94грн., що складає 0,98% від загальної суми заборгованості реєстру боржників, без ПДВ, станом на дату підписання сторонами цього договору.

Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Довіра та гарантія (фактор) виконало грошові зобов`язання, передбачені пунктом 7.1. договору факторингу №2, що також підтверджується копіями платіжних доручень від 26.09.2017р. на суму 427953,24грн., від 29.09.2017р. на суму 1000000,00грн., від 10.10.2017р. на суму 1000000,00грн., від 24.10.2017р. на суму 1700000,00грн. (т.1матеріалів оскарження а.с.34-35), що свідчить про виконання сторонами умов договору та перехід прав кредитора до ТОВ ФК Довіра та гарантія.

Набуття ТОВ ФК Довіра та гарантія майнових прав за кредитним договором №СМ 102/159/2006 від 12.04.2006р. за яким Приватне підприємство Чара є боржником і стало підставою для звернення з відповідною заявою до господарського суду Донецькою області про заміну сторони виконавчого провадження.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 10.05.2019р. у даній справі задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 15.05.2019р.) про заміну сторони виконавчого провадження (т.1 матеріалів оскарження а.с.74-76, 77)

Дослідивши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів з урахуванням приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України дійшла висновку про те, що ухвала місцевого господарського суду не підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частинами 2 та 3 статті 512 Цивільного кодексу України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватись лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Судова колегія зазначає, що рішенням господарського суду Донецької області від 12.02.2013р. у справі №5006/19/124/2012, яке набрало законної сили, підтверджено факт існування дійсної вимоги за кредитним договором №СМ 102/159/2006 від 12.04.2006р. в розмірі 1924501,02грн., а саме: заборгованості за кредитом в сумі 1230952,20грн. та заборгованості за відсотками в сумі 693548,82 грн.

Відповідно до частини 1 статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з частиною 1 статті 1080 Цивільного кодексу України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Відповідно до частини 1 статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, заміна кредитора у зобов`язанні не впливає на права та обов`язки боржника і не потребує його згоди, якщо така згода не передбачена договором або законом.

За приписами статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, договір факторингу укладений 02.07.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна та Публічним акціонерним товариством ОТП Банк та договір факторингу від 08.09.2017р. укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Довіра та гарантія та Товариством з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг виконані в повному обсязі, що підтверджується доданими до матеріалів справи копією платіжного доручення від 02.07.2013р. на суму 4643033,74грн., та копіями платіжних доручень від 26.09.2017р. на суму 427953,24грн., від 29.09.2017р. на суму 1000000,00грн., від 10.10.2017р. на суму 1000000,00грн., від 24.10.2017р. на суму 1700000,00грн. (т.1матеріалів оскарження а.с.24, 34-35).

Крім того, зі змісту договорів факторингу №1 та №2, вбачається, що за договорами було відступлено право вимоги за кредитним договором №СМ 102/159/2006 від 12.04.2006р. боржником за яким є Приватне підприємство "Чара", та розмір заборгованості за яким підтверджено рішенням господарського суду Донецької області від 12.02.2013р. у справі №5006/19/124/2012, яке набрало законної сили та на виконання якого видано відповідний судовий наказ.

Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.03.2016р. у справі №6-232цс16.

Судова колегія наголошує, що відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Оскільки виконання рішення суду є невід`ємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному Господарського процесуального кодексу України та Законом України "Про виконавче провадження", який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до частини 1 статті 52 Господарського процесуального кодексу України суд, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Колегія суддів зауважує, що статтею 52 Господарського процесуального кодексу України також передбачено процесуальне правонаступництво у зв`язку не лише зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб`єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі заміни кредитора або боржника у зобов`язанні (статті відповідно 512 і 520 Цивільного кодексу України).

У разі заміни кредитора в зобов`язанні не в повному обсязі (у подільному зобов`язанні; в разі передачі новому кредитору права на стягнення неустойки окремо від передачі прав вимоги за основним зобов`язанням тощо) новий кредитор є правонаступником первісного кредитора лише в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу відповідних прав якщо інше не встановлено договором або за законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 52 Господарського процесуального кодексу України, являє собою перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Таким чином, з аналізу вказаних правових норм випливає, що заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги в порядку статей 512-517 Цивільного кодексу України), що є різновидом правонаступництва та процесуального правонаступництва в розумінні цієї норми Господарського процесуального кодексу України, допускається на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з частиною 1 статті 334 Господарського процесуального кодексу України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб.

За приписами статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження, спрямована на примусове виконання судових рішень, тому заміна сторони на цій стадії відбувається як на підставі та в порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України, так і згідно приписів Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини 5 статті 15 Закону України Про виконавче провадження у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Тобто, ухвала про здійснення процесуального правонаступництва на стадії виконання судового рішення є ухвалою, що забезпечує виконання рішення та фактично є його невід`ємною частиною, а тому заміна сторони у зобов`язанні (правонаступництво) на стадії виконавчого провадження, є необхідною дією у разі зміни сторін у зобов`язанні, які підтверджені судовим рішенням.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано апелянтом, ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" набуто право вимоги до Приватного підприємства "Чара", яке виникло на підставі кредитного договору №СМ 102/159/2006 від 12.04.2006р., що підтверджується укладеним 08.09.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Довіра та гарантія та Товариством з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг договором факторингу.

Вказаний договір укладений у письмовій формі, скріплений підписами та печатками сторін, та виконаний в повному обсязі, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями платіжних доручень від 26.09.2017р. на суму 427953,24грн., від 29.09.2017р. на суму 1000000,00грн., від 10.10.2017р. на суму 1000000,00грн., від 24.10.2017р. на суму 1700000,00грн.

Судова колегія повторно наголошує, що у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11.11.2014р. у справі №44/246-б.

З огляду на статус господарських судів та встановлену законом підвідомчість господарських спорів судом може бути прийнято рішення про прийнятність індивідуальної заяви для її розгляду по суті і розглянуто питання про порушення прав, викладених, зокрема, у пункті 1 статті 6 Конвенції, який визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на справедливий судовий розгляд (див. рішення Суду у справі Sokurenko and Strygun v. Ukraine, no. 29458/04, § 23, від 20.07.2006р.) включає в себе право на доступ до суду та право на доступ до правосуддя в широкому розумінні (див. рішення Суду у справі Tserkva Sela Sosulivka v. Ukraine, no. 37878/02, §§ 50 і 53, від 28.02.2008).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Довіра та гарантія як новий кредитор в зобов`язанні за кредитним договором №СМ 102/159/2006 від 12.04.2006р. правомірно звернувся до місцевого господарського суду з відповідною заявою для заміни сторони у виконавчому провадженні з метою реалізації свого права на виконання судового рішення, виконання якого є основною засадою судочинства.

Щодо доводів апелянта про пропущення Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Довіра та гарантія строку звернення з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, судова колегія зазначає, що задовольняючи заяву про заміну сторони виконавчого провадження у справі №5006/19/124/2012, суд, керуючись приписами статті 334 Господарського процесуального кодексу України, не вирішує питання щодо строків звернення стягувача за примусовим виконанням судового рішення до компетентних органів та осіб, а лише визнає за заявником право стягувача із наслідками, передбаченими частиною 2 статті 52 Господарського процесуального кодексу України та статті 514 Цивільного кодексу України, щодо обов`язковості для нього всіх прав, умов та наслідків, які були вчинені та в яких перебувала особа, яку правонаступник замінив.

Судова колегія зазначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Колегія суддів також враховує, що в пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини Срава "Проніна проти України" (Заява №63566/00) Суд нагадує, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвалу господарського суду Донецької області від 10.05.2019р. у справі № 5006/19/124/2012 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Чара" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Донецької області від 10.05.2019р. у справі №5006/19/124/2012 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2019р.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя І.А. Шутенко