ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2019 р. м. Київ Справа № 911/70/19

Розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський гуртовий ринок»

за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

прo стягнення 220 000,00 грн.

Суддя А.Ю. Кошик

При секретарі судового засідання: Фроль В.В.

За участю представників:

позивача: не з`явився

вiдповiдача: Самборська Г.М.

третьої особи: Голік О.А.

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» (надалі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський гуртовий ринок» (надалі відповідач), за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі третя особа) прo стягнення 220 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.02.2019 року відкрито провадження у справі № 911/70/19 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 28.02.2019 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 27.02.2019 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву б/н від 26.02.2019 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.02.2019 року підготовче засідання відкладено на 14.03.2019 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 14.03.2019 року представником позивача подано відповідь на відзив № 01-10/1251 від 12.03.2019 року та клопотання 01-10/1252 від 13.03.2019 року про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.03.2019 року підготовче засідання відкладено на 11.04.2019 року.

У підготовчому засіданні 11.04.2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача проти позову заперечував.

Третя особа, належним чином повідомлена про дату, час і місце підготовчого засідання, у підготовче засідання 11.04.2019 року не з`явилась.

Враховуючи, що судом під час підготовчого судового засідання 11.04.2019 року вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, суд за результатами підготовчого засідання постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 14.05.2019 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.05.2019 року відкладено розгляд справи на 30.05.2019 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.05.2019 року відкладено розгляд справи на 18.06.2019 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.06.2019 року оголошено про перехід до судових дебатів, судове засідання призначено на 16.07.2019 року.

Судове засідання, призначене на 16.07.2019 року не відбулося, тому розгляд справи № 911/70/19 було перенесено на 25.07.2019 року.

В судовому засіданні 25.07.2019 року представник відповідача проти позову заперечував, представник позивача в судове засідання не з`явився, представник третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позовні вимоги підтримав.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 25.07.2019 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, позивач (Банк) зазначає, що 30.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» (позивач, Позикодавець, Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київський гуртовий ринок» (відповідач, Позичальник) було укладено Договір про відкриття траншевої кредитної лінії № 780, зі змінами та доповненнями (далі Кредитний договір), згідно з умовами якого, Банк надав Позичальнику траншеву відкличну кредитну лінію в сумі 52 350 000,00 грн. терміном до 25.05.2016 року (п. 1.1. Кредитного договору).

Фактичне отримання Позичальником кредитних коштів підтверджується меморіальним ордером № 19015087 від 30.12.2013 року на суму 52 350 000,00 грн.

Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору підставою для надання кредиту за Кредитним договором є Додаткові договори, що укладаються тільки за взаємною згодою Сторін після надання Банку письмової заявки Позичальника, в якій вказується сума кредиту, конкретна ціль кредитування.

Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору плата за користування одержаними кредитними ресурсами встановлюється в кожному конкретному Додатковому договорі.

30.12.2013 року між Позичальником та Банком було укладено Додатковий договір до Договору про відкриття траншевої кредитної лінії № 780, про надання траншу в межах кредитної лінії, зокрема на суму кредиту в розмірі 52 350 000,00 грн.

Зобов`язання Позичальника по Кредитному договору забезпечувалися: порукою Товариства з обмеженню відповідальністю підприємство з іноземними інвестиціями «IT ІНВЕСТ» згідно Договору поруки № 780-1 від 30.12.2013 року (надалі - Договір поруки) та заставою майнових прав на грошові кошти відповідно до Договору застави майнових прав на грошові кошти № 780-2 від 30.12.2013 року, належні Поручителю.

Згідно з умовами п.п. 7.1., 7.5. та 8.1. Кредитного договору Позичальник зобов`язався здійснювати сплату процентів за користування кредитними ресурсами щомісячно за період з 26 числа по останній робочий день місяця та одночасно з остаточним погашенням кредитної заборгованості за цією кредитної лінією, але не пізніше строку, обумовленого в кожному Додатковому договорі, на рахунок нарахованих процентів, а у разі порушення строків повернення кредиту Позичальник сплачує Банку подвійну процентну ставку від встановленої в п. 1.5. цього договору. Крім цього, за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом Позичальник на вимогу Банку сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі 0,2% від суми простроченої заборгованості за процентами на рахунок Банку.

Згідно з п. 4.1. Кредитного договору Позичальник зобов`язався повернути одержані кредитні ресурси в строк згідно з умовами, які викладені у відповідних Додаткових договорах, які є невід`ємними частинами цього Договору та сплатити нараховані проценти шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок та рахунки нарахованих процентів, відповідно до строків, які встановлені Додатковими договорами.

Згідно з умовами п. 4.4. Кредитного договору у разі порушення Позичальником умов договору, несвоєчасного повернення кредитних коштів та/або сплати процентів за їх використання, банк має право достроково стягнути отримані Позичальником кредитні кошти, проценти за їх використання, можливі штрафні санкції.

Приписами ст. 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Згідно з вимогами статей 1049, 1054 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Також, згідно з ч. 2. ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Банк зазначає, що неодноразово звертався до Позичальника з вимогами щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами, які залишені без задоволення.

За твердженням позивача, станом на 07.12.2018 року заборгованість ТОВ «Київський гуртовий ринок» перед ПАТ «УПБ» за Договором про відкриття траншевої кредитної лінії №780 від 30.12.2013 року складає 46 778 965,50 грн., яка складається з:

11 350 000,00 грн. заборгованості по простроченому кредиту;

164 186,30 грн. заборгованості по строкових процентах;

16 585 793,34 грн. заборгованості по прострочених процентах;

18 678 985,86 грн. заборгованості по пені.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку позову, сума основного боргу по кредиту 11 350 000,00 грн. обліковується за відповідачем з 23.02.2015 року і з цієї дати погашень не відбувалось.

Всього за період користування кредитом відповідачу було нараховано 27816394,01 грн. процентів, з яких сплачено всього 11066414,37 грн., у зв`язку з чим, на момент звернення до суду за відповідачем обліковується заборгованість зі сплати процентів всього в сумі 16749979,64 грн., з яких прострочені проценти складають 16585793,34 грн.

У зв`язку з несвоєчасною сплатою процентів за період з 02.06.2015 року по 06.12.2018 року (в залежності від сум процентів) було нараховано пеню в загальній сумі 18678985,86 грн.

З наведених в розрахунку сум позивач просить стягнути з відповідача 200 000 грн. простроченої кредитної заборгованості та 20000 заборгованості за простроченими процентами.

При цьому, позивач також зазначає, що 28.05.2015 року Правлінням Національного банку України прийнято Постанову № 348 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних», на підставі чого Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 107 від 28.05.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «УПБ», згідно з яким з 29.05.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ» Пантіну Любов Олександрівну.

Крім того, винесенню вказаної Постанови передувало ухвалення Правлінням Національного банку України Постанови від 30.04.2015 року № 293/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», відповідно до якої було установлено ряд обмежень у здійсненні діяльності ПАТ «УПБ», запроваджено особливий режим контролю за його діяльністю та призначено куратора Національного банку України.

У зв`язку з чим, позивач зазначає, що Позичальник безпідставно вважає кредитну заборгованість погашеною 28.05.2015 року, оскільки штучні транзакції, оформлені як погашення кредитної заборгованості, визнані нікчемними відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а кредитна заборгованість такою, що обліковується у Банку та підлягає сплаті Позичальником.

Відповідач подав відзив, в якому позовні вимоги заперечував, посилаючись на припинення зобов`язань за Кредитним договором на підставі ст. 599 Цивільного кодексу України у зв`язку з їх повним виконанням.

Зокрема, відповідач зазначає, що згідно з платіжним дорученням № 267 від 28.05.2015 року з пготочного рахунку відповідача, відкритого в банку позивача, було сплачено на відповідний рахунок проценти в сумі 238816,44 грн.

Згідно з платіжним дорученням № 268 від 28.05.2015 року з пготочного рахунку відповідача, відкритого в банку позивача, було сплачено на відповідний рахунок кредит в сумі 11350000,00 грн.

Відповідач зазначає, що наведені платіжні доручення складені за відповідною формою і містять відмітку банку про проведення платежів саме на вказані в Кредитному договорі рахунки. Овне погашення кредитної заборгованості також підтверджується довідкою позивача від 28.05.2015 року № 11/5-02/499.

Також, відповідач у відзиві заперечував визначену Фондом нікчемність платіжних операцій з погашення кредиту. При цьому, відповідач наполягає на фактичному поверненні кредиту та сплаті відсотків шляхом перерахування коштів за вищенаведеними платіжними дорученнями з поточного рахунку відповідача на відповідні кредитні рахунки Банку.

Щодо встановленого Постановою правління НБУ від 30.04.2015 року № 293/БТ режиму здійснення розрахунків виключно через кореспондентський рахунок, відкритий в НБУ, відповідач зазначив, що відповідні обмеження стосувались Банку і на клієнтів Банку не поширювались. Відповідна Постанова НБУ не є нормативно-прпвовим актом іїї порушення не може бути підставою недійсності правочину.

Відповідач стверджує, що згідно з вимогами чинного законодавства Банк мав здійснити платіжні операції в межах залишку коштів на рахунку платника. Також, відповідач зазначає, що ТОВ «Розвиток-2012» не має відношення до спірних операцій з погашення кредиту.

Позивач у відповіді на відзив (та Фонду у своїх поясненнях) стверджує про безпідставність посилань відповідача (Позичальника) на погашення кредитної заборгованості 28.05.2015 року, оскільки штучні транзакції, оформлені як погашення кредитної заборгованості, визнані нікчемними відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а кредитна заборгованість такою, що обліковується у Банку та підлягає сплаті Позичальником.

Позивач пояснив та надав докази, що 28.05.2015 року Правлінням Національного банку України прийнято Постанову № 348 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних», на підставі чого Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 107 від 28.05.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «УПБ», згідно з яким з 29.05.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ» Пантіну Любов Олександрівну.

Винесенню вказаної Постанови передувало ухвалення Правлінням Національного банку України Постанови від 30.04.2015 року № 293/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», відповідно до якої було установлено цілий ряд обмежень у здійсненні діяльності ПАТ «УПБ», запроваджено особливий режим контролю за його діяльністю та призначено куратора Національного банку України.

Таким чином, в Публічному акціонерному товаристві «Український професійний банк» з 30.04.2015 року банк віднесено до категорії проблемних та запроваджено особливий режим контролю за діяльністю банку.

З 29.05.2015 року в Банку було запроваджено процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку, яка регламентована спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Також, відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року у справі № 6-2001 цс 15, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України.

При цьому, норми відповідного Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» спрямовані на забезпечення рівності всіх клієнтів під час виведення банку з ринку, забороняють надання переваг одним клієнтам перед іншими та передбачають здійснення заходів щодо виявлення та усунення причин, які за наведеними Законі критеріями могли призвести до неплатоспроможності Банку.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Стаття 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку. Зокрема, ч.1 наведеної ст.38 визначено, що Фонд зобов`язаний забезпечити збереження активів та документації банку.

Згідно з ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно з ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Частиною 4 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Згідно з ч. 5 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни.

Згідно з ч. 6 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд вживає передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку.

Згідно з ч.7 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд зобов`язаний забезпечити проведення інвентаризації банківських активів і зобов`язань. Під час інвентаризації перевіряється наявність і відповідність балансової вартості фактичній вартості таких активів та зобов`язань неплатоспроможного банку:

1) готівки у касі та матеріальних цінностей у сховищі банку;

2) заборгованості за кредитами перед банком, у тому числі наявності забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами;

3) заборгованості за цінними паперами перед банком;

4) заборгованості за зобов`язаннями банку перед кредиторами;

5) вимог банку до клієнта за списаною безнадійною заборгованістю (у тому числі наявності забезпечення виконання зобов`язань за такою заборгованістю).

Згідно з ч.8 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд припиняє протягом тимчасової адміністрації у банку здійснення операцій за правочином (у тому числі договором), вчиненим (укладеним) банком з окремим кредитором чи іншою особою, якщо такий правочин (у тому числі договір) спричиняє або може спричинити надання переваги одному кредитору перед іншим в частині задоволення вимог, зокрема за наявності однієї з таких умов:

1) правочин (у тому числі договір), спрямований на забезпечення виконання зобов`язань банку чи третьої особи перед окремим кредитором, вчинений (укладений) до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку;

2) правочин (у тому числі договір) спричиняє чи може спричинити зміну черговості задоволення вимог кредиторів за зобов`язаннями, що виникли до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку;

3) правочин (у тому числі договір) спричиняє чи може спричинити задоволення вимог, строк яких на дату виконання правочину (в тому числі договору) не настав, одних кредиторів за наявності невиконаних в установлені строки зобов`язань перед іншими кредиторами;

4) правочин (у тому числі договір) призвів до того, що окремому кредитору надано чи може бути надано перевагу в задоволенні вимог, що існували до запровадження тимчасової адміністрації, порівняно з умовами розрахунку з кредитором у черговості, визначеній цим Законом.

Припинення здійснення операцій застосовується до правочину (у тому числі договору), визначеного у цій частині, якщо він укладений протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку.

З аналізу даної норми вбачається, що правочини, що мають ознаки нікчемності, визначені частиною 3 статті 38 спеціального закону, виявляються Уповноваженою особою Фонду і визнання їх нікчемними чи недійсними не передбачено.

Згідно з ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України, визнання нікчемного правочину у судовому порядку недійсним не вимагається.

Як пояснив позивач, на виконання своїх обов`язків, передбачених ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», п. 1.18. Рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 року № 2 «Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 р. за N 1581/21893, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «УПБ» (далі за текстом також - Уповноважена особа Фонду), наказом № 26/ТА від 29.05.2015 року, було створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ «УПБ», якою було здійснено перевірку усіх правочинів (договорів), укладених Банком з іншими контрагентами протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації.

Метою проведення такої перевірки було виявлення правочинів, у тому числі тих, які сприяли настанню негативних для неплатоспроможного банку наслідків, забезпечували виведення кредиторами банку та пов`язаними особами коштів з неплатоспроможного банку, та в подальшому унеможливили виконання цим банком зобов`язань перед вкладниками та іншими кредиторами.

Під час здійснення перевірки було виявлено, що правочин по проведенню ПАТ «УПБ» платіжних доручень №267, №268, наданих ТОВ «Київський гуртовий ринок» для погашення заборгованості по Договору про відкриття траншевої кредитної лінії № 780 від 30.12.2013 року. За відповідними правочинами всі документи за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, пов`язаних з погашенням 28.05.2015 року заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський гуртовий ринок» по Договору про відкриття траншевої кредитної лінії № 780 від 30.12.2013 року, є нікчемними, оскільки при укладені даних правочинів було допущено ряд порушень норм чинного законодавства України, обмежень, встановлених Національним банком України, до того ж, було встановлено, що такі правочини мають ознаки нікчемності, визначені частиною 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними у разі, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майнових прав та відмовився від власних майнових вимог.

В обґрунтування відповідних висновків позивач пояснив та надав докази, що під час перевірки було вивлено, що 28.05.2015 року по рахунку Позичальника (відповідача), відкритому в Банку, оформлено транзакцію з перенесення обліку грошових коштів з поточного рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЗВИТОК-2012» (з поточного рахунку, що також відкритий у ПАТ «УПБ») на суму 11 588 816,44 грн., як поворотна фінансова допомога згідно Договору № 1/989-р від 26.05.2015 року (платіжне доручення № 190).

28.05.2015 року ПАТ «УПБ» оформлено штучну транзакцію з перенесення запису про облік цих грошових коштів на позичкові рахунки та рахунки нарахованих доходів по Кредитному договору відповідача, з відображенням записів про погашення заборгованості Позичальника по Договору про відкриття траншевої кредитної лінії № 780 від 30.12.2013 року, що у ПАТ «УПБ» оформлено наступними платіжними документами:

№ 267 на суму 238 816,44 грн. з призначенням платежу «Погашення відсотків за користування кредитом згідно кредитного договору №780 від 30.12.2013 року, без ПДВ»,

№ 268 на суму 11 350 000,00 грн. з призначенням платежу «Погашення кредиту згідно кредитного договору №780 від 30.12.2013 року, без ПДВ».

Однак, реальне проведення жодного із зазначених вище платіжних документів, відображених в подальшому, як погашення кредитної заборгованості відповідача, було неможливим. Відповідні транзакції фактично були штучними, оскільки в Банку були відсутні достатні кошти як для перерахування на поточний рахунок відповідача фінансової допомоги в сумі 11 588 816,44 грн., так і перерахування відповідної суми на рахунки, призначені для сплати кредиту. При цьому, також враховано, що не спростовано відповідачем, що позитивний залишок на його поточному рахунку, з якого здійснювалось погашення кредиту, було сформовано виключно внаслідок оформлення штучних транзакцій з перенесення обліку грошового зобов`язання з поточного рахунку ТОВ «РОЗВИТОК-2012», відкритого також в ПАТ «УПБ», як фінансова допомога на зворотній основі, згідно Договору № № 1/989-р від 26.05.2015 року.

Неможливість виконання Банком платіжних доручень своїх клієнтів обумовлена відсутністю достатнього залишку коштів на кореспондентському рахунку, відкритому в Національному банку України (рахунок на якому обліковуються високоліквідні кошти, що можуть бути направлені на задоволення вимог кредиторів, а також за наявності яких Банк наділений можливістю проводити платіжні доручення клієнтів).

Відповідно до п. 2.2. Глави 2 Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 р. №368, високоліквідними коштами (тобто коштами, якими в подальшому реально можливо здійснювати погашення грошових зобов`язань) є: готівкові кошти (кошти, що перебувають у касі банку), і безготівкові кошти, що обліковуються на кореспондентському рахунку, відкритому в Національному банку України. Враховуючи, що за наслідком проведення штучних транзакцій на суму 11 588 816,44 грн. кошти не були відображені ані на кореспондентському рахунку, ані у касі банку - такі кошти не є високоліквідними, а отже не можуть бути направлені на задоволення вимог кредиторів.

Згідно з Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку в банках України, затвердженою Постановою Правління Національного банку України від 17.06.2004 року № 280, за дебетом балансового рахунку 1200 «Кореспондентський рахунок банку в Національному банку України» проводяться суми коштів, які надходять на користь банку та його клієнтів, за кредитом рахунку проводяться суми коштів, які списуються Національним банком України за дорученням банку - власника рахунку за власними операціями, операціями його клієнтів.

На кореспондентському рахунку відображаються фактичні надходження і видатки грошових коштів з/на рахунок Банку, це означає, що всі кошти, які надходять на користь Банку та його клієнтів зараховуються на кореспондентський рахунок Банку в Національному Банку України, а для обліку коштів, які надходять на користь клієнтів, Банк відкриває на своєму балансі аналітичні рахунки балансових рахунків (поточні рахунки) тощо.

Відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів. З аналізу вказаної норми вбачається, що у банківській системі кошти обліковуються як запис, однак, за відсутності коштів у банку платника, такі кошти не можуть перераховуватись на будь-який інший рахунок.

В силу приписів Інструкції, затвердженої Постановою НБУ «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» від 21.01.2004 р. № 22, безготівкові розрахунки це - перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

В свою чергу, платіжне доручення це - розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

Натомість п. 1.12 зазначеної Інструкції визначений алгоритм дій банку у разі неможливості виконання платіжного документа клієнта через відсутність коштів на консолідованому кореспондентському рахунку (кореспондентський рахунок відкритий в Національному банку України). Тобто, законодавець визначив, що за відсутності коштів на консолідованому кореспондентському рахунку банку платіжні документи клієнтів не виконуються.

Станом на 28.05.2015 року залишок коштів на кореспондентському рахунку ПАТ «УПБ» складав 291 732,91 грн., що підтверджується довідкою, виданою Національним банком України № 55-0004/59612 від 18.07.2016 року, відтак, проведення транзакції з перерахування третьою особою - ТОВ «РОЗВИТОК-2012» коштів з надання відповідчу поворотної фінансової допомоги не вбачалося можливим, відповідно не можливим було перерахування відповідних коштів в погашення кредитної заборгованості.

З означеного слідує, що реально кошти до банку не надходили, оскільки транзакція з безготівкового перерахування відбулася шляхом зміни обліку грошових зобов`язань у банківському балансі, і ПАТ «УПБ» не отримало реального доходу за наслідком здійснення погашення кредитної заборгованості.

Крім того, під час відповідних штучних розрахунків по Кредитному договору, що здійснювалися в національній валюті України, платежі проходили не через кореспондентський рахунок Банку, відкритий у Національному банку України, чим було прямо порушено заборону, встановлену Постановою №293/БТ (пункт 6), відповідно до якої під час здійснення особливого режиму контролю всі розрахунки в національній валюті повинні проводитися через кореспондентський рахунок Банку, відкритий у Національному банку України.

Наведені обставини підпадають під кваліфікацію згідно з п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки Банк, усвідомлюючи штучність відповідних операцій, фактично вчинив дію, якою відмовився від отримання реальних коштів на погашення наданого реальними коштами кредиту. При цьому, було також списано з рахунку ТОВ «РОЗВИТОК-2012» суму коштів, які на відповідний момент не могли бути фактично видані Клієнту у зв`язку з неспроможністю Банку і відповідні кошти підлягали включенню в загальну масу зобов`язань Банку в процедурі неплатоспроможності. Наведене також свідчить про надання відповідному Клієнту переваг та забезпечення йому можливості отримати від відповідача в якості повернення фінансової допомоги реальні кошти.

Поняття надання переваг чи пільг певному кредиту неплатоспроможного банку закріплено на законодавчому рівні в частині 8 статті 38 Закону. Так, під наданням переваг чи пільг окремим кредиторам законодавець розуміє укладення правочину (у тому числі договору), що спрямований на забезпечення виконання зобов`язань банку чи третьої особи перед окремим кредитором, що вчинений (укладений) до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку, а також укладення правочину (у тому числі договору), що спричиняє чи може спричинити зміну черговості задоволення вимог кредиторів за зобов`язаннями, що виникли до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку.

Крім того, відповідачем не надано до суду доказів понесення витрат на повернення фінансової допомоги ТОВ «РОЗВИТОК-2012», тобто, понесення будь-яких додаткових реальних витрат.

Відповідача не було позбавлено можливості погасити кредит фактично наяаними коштами, в той час, як наполягання на погашенні кредиту за рахунок неіснуючих коштів лише внаслідок оформлення штучних транзакцій з перенесення обліку грошового зобов`язання з поточного рахунку ТОВ «РОЗВИТОК-2012», відкритого також в ПАТ «УПБ», як фінансова допомога на зворотній основі, згідно Договору № 1/989-р від 26 травня 2015 року, є безпідставним.

В разі надходження до банку отриманих відповідачем від наведеної особи коштів фінансової допомоги з іншого банку, в якому кошти наявні, чи внесення відповідних коштів в касу банку, такі кошти могли бути спрямовані на погашення кредитної заборгованості. Однак, відповідачем не надано відповідних доказів.

При цьому, саме лише оформлення транзакції з перенесення обліку грошових коштів та відображення записів про погашення заборгованості, за відсутності руху реальних коштів, свідчать про штучність відповідних банківських операцій.

Виходячи з обставин діяльності банку, на момент надання ТОВ «РОЗВИТОК-2012» відповідачу фінансової допомоги, Банк не міг виконати перед ТОВ «РОЗВИТОК-2012» відповідного розпорядження Клієнта про спрямування коштів на рахунок відповідача. Що, в свою чергу, свідчить про ненадходження на рахунок відповідача коштів фінансової допомоги і виключає навність достатнього залишку коштів на рахунку відповідача та можливість погашення кредитних зобов`язань.

В цілому, з огляду на зміст ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» діяльність Фонду спрямована в першу чергу на перевірку правомірності дій самого Банку та виявлення правочинів, нікчемність яких пов`язана саме з неправомірними діями Банку.

Відповідач стверджує про безпідставність посилання позивача на внутрішні документи банківської діяльності, про існування та зміст яких позивачу не було відомо.

Однак, суд не погоджується з відповідними твердженнями відповідача, оскільки банківська діяльність в Україні чітко регламентована законодавством, що є обов`язковим для всіх учасників операцій, що здійснюються за участю банків.

Навіть, якщо позивач, як клієнт банку, не був обізнаний з окремими актами НБУ, які містяь банківську таємницю, їх порушення, допущені працівниками банку, є достатньою підставою для недійсності відповідних банківських операцій, що для клієнта банку є підставою для відшкодування збитків в разі їх фактичного понесення.

Крім того, згідно відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань кінцевими бенефіціарними власниками (контролерами) ТОВ «РОЗВИТОК-2012» (ідентифікаційний код 38239352) є дві фізичні особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Разом з тим, ОСОБА_1 мав значний вплив на ПАТ «УПБ», останній був акціонером банку і фактично здійснював усі управлінські функції.

Наведене свідчить про виконання відповідного Договору фінансової допомоги, за рахунок якого було погашено кредитні зобов`язання відповідача, фактично з пов`язаною особою Банку, яка до того ж могла бути обізнана з обставинами щодо неплатоспроможності Банку.

Зокрема, проведеною, напередодні запровадження у ПАТ «УПБ» тимчасової адміністрації, інспекційною перевіркою Національного банку України (за період з 01.02.2012 року по 01.04.2015 року) було встановлено, що 25 юридичних осіб, із балансовою заборгованістю 2 225 969,2 тис. грн., що складає 75,43% кредитів суб`єктів господарювання обслуговують основний борг та нараховані проценти за рахунок взаємного перерозподілу нововиданих кредитів шляхом розрахунків, в основному, за фінансовою допомогою та цінні папери. Важливою складовою стало те, що більшість з цих компаній напряму або опосередковано належали ОСОБА_1 .

Таким чином, будучи пов`язаною з Банком особою та володіючи повним обсягом інформації про фінансовий стан ПАТ «УПБ», ОСОБА_1 здійснив укладення низки правочинів, які суперечать чинному законодавству України та направлені виключно на виведення власних коштів останнього з неплатоспроможного Банку.

Про наведене свідчить виявлення під час перевірки, що протягом 26-28 травня 2015 року по рахункам ОСОБА_1 було оформлено 10 нікчемних транзакцій щодо погашення кредитної заборгованості основної групи позичальників банку на суму 14 104 467,10 доларів США, 179 976,63 Євро та 297 667 515,80 грн. Здійснення таких дій та укладення відповідних договорів могло відбуватися виключно за наявності значного впливу з боку ОСОБА_1 на банківську установу.

На підставі вищенаведених обставин, на виконання закріпленого статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обов`язку, Уповноваженою особою Фонду було направлено на адресу Позичальника Повідомлення № 01-10/1929 від 22.09.2015 року про нікчемність правочинів. Повідомлення № 01- 10/4930-1 від 22.09.2015 року аналогічного змісту було направлено також і на адресу поручителя Товариства з обмеженню відповідальністю підприємство з іноземними інвестиціями «IT ІНВЕСТ».

Відповідно до ч.2 ст. 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Частиною 1 ст.236 Цивільного кодексу України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно вимог ч.І ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як визначено п. 5 Постанови Пленум Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Як визначено ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, оскільки дія з погашення кредитної заборгованості шляхом здійснення виконання ПАТ «УПБ» платіжних доручень №267, №268, наданих ТОВ «Київський гуртовий ринок» була спрямована на погашення заборгованості по Договору про відкриття траншевої кредитної лінії № 780 від 30.12.2013 року, тобто передбачала припинення цивільних прав та обов`язків щодо кредиту, така дія є правочином і щодо такого правочину виявлено ознаки його нікчемності в силу ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з ч. 5 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни.

Згідно з ч. 6 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд вживає передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку.

З огляду на викладене, враховуючи надіслання Фондом Повідомлення про нікчемність правочину щодо погашення кредитної заборгованості, Банком в особі уповноваженої особи Фонду правомірно подано позов про стягнення з відповідача (Позичальника) заборгованості за Договором про відкриття траншевої кредитної лінії №780 від 30.12.2013 року, в сумі 200 000 грн. простроченої кредитної заборгованості та 20000 заборгованості за простроченими процентами, що є частиної наведеної в розрахунку позову загальної заборгованості в сумі 11 350 000,00 грн. заборгованості по простроченому кредиту; 164 186,30 грн. заборгованості по строкових процентах; 16 585 793,34 грн. заборгованості по прострочених процентах; 18 678 985,86 грн. заборгованості по пені.

Судом перевірено розрахунок заборгованості та встановлено його відповідність фактичним обставинам та вимогам законодавства.

Також, як визначено ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Стаття 599 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним саме належним чином.

Враховуючи встановлені в ході розгляду спору обставини, відсутні підстави для висновку про виконання зобов`язання за Кредитним договором належним чином, що виключає припинення зобов`язання.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи викладене, з урахуванням відсутності в матеріалах справи контррозрахунку відповідача, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитом підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Як визначено п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи задоволення позову в повному обсязі, судовий збір з задоволеної суми позову, що складає 3300 грн., покладається на відповідача.

Оскільки, враховуючи майновий стан позивача, за його клопотанням, позов було прийнято до розгляду з наданням відповідачу відстрочки сплати судового збору на підставі ст. 8 Закону України «Про судовий збір» до винесення рішення у справі, на підставі п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, оскільки позивачу було надано відстрочку сплати судового збору до винесення рішення, за наслідками розгляду спору суми судового збору з позовних вимог підлягають стягненню з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, тобто в повному обсязі в сумі 3300 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, 233, 236-241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський гуртовий ринок», за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прo стягнення 220 000,00 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський гуртовий ринок» (08325, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Щасливе, вул. Лесі Українки, 14, код 34010399) на користь Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» (02660, м. Київ, вул. Марини Раскової, 15, код 19019775) 200 000,00 грн. простроченої кредитної заборгованості та 20 000,00 грн. заборгованості за простроченими процентами.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський гуртовий ринок» (08325, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Щасливе, вул. Лесі Українки, 14, код 34010399) в дохід Державного бюджету України 3300 грн. судового збору.

4. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу XI Господарського процесуального кодексу України.

повний текст складено 03.09.2019 року

Суддя А.Ю. Кошик