ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1047/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі: головуючого судді Ярош А.І.

суддів Принцевської Н.М., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання Соловйова Д. В.

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явився,

від відповідача - не з`явився,

від третьої особи не з`явився.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Національного Банку України та Публічного акціонерного товариства Комерційного банку Приватбанк

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.07.2018 року про зупинення провадження (суддя Невінгловська Ю.М.)

по справі № 916/1047/18

за позовом Національного Банку України

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Гаджибей

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

01.06.2018р. Національний банк України звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей" про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №77 від 06.10.2014.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання умов кредитного договору №54 від 02.10.2014р. укладеного між Національним Банком України та Публічним акціонерним товариством Комерційним Банком «ПРИВАТБАНК», в якості забезпечення виконання якого між Національним Банком України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гаджибей укладено іпотечний договір №77 від 06.10.2014

22.06.2018р. ТОВ «Гаджибей» до суду подано клопотання про зупинення провадження у справі № 916/1047/18 до розгляду справи № 910/15832/17 за позовом ТОВ «Гаджибей» до Національного банку України, ПАТ КБ «Приватбанк», за участю третьої особиста не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Тамерса» про визнання недійсними іпотечних договорів, укладених між Національним банком України та ТОВ «Гаджибей», якими забезпечене виконання зобов`язань ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № 54 від 02.10.2014.

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач зазначив, що розгляд позовних вимог Національного банку України про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору об`єктивно неможливий до вирішення справи № 910/15832/17, в якій предметом позовних вимог є недійсність іпотечного договору.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.07.2018 провадження у справі №916/1047/18 зупинено до набрання законної сили рішенням суду у справі №910/15832/17.

Постановляючи ухвалу, господарський суд дійшов висновку, що предмети спорів у справах №916/1047/18 та №910/15832/17 є взаємопов`язаними, оскільки стосуються прав та обов`язків сторін за іпотечним договором № 77 від 06.10.2014 р., дійсність якого оспорюється у справі №910/15832/17, тоді як при розгляді справи №916/1047/18 суд обмежений предметом позову та поданими сторонами доказами.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржувану ухвалу суду про зупинення провадження у справі та передати справу №916/1047/18 для подальшого розгляду до Господарського суду Одеської області.

Апеляційна скарга вмотивована неправильним застосуванням Господарським судом норм матеріального права - ст. 204 Цивільного кодексу України (надалі - "ЦК України"), та норм процесуального права - ст.ст. 2, 114, 195, 227 та 236 ГПК України.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що Господарським судом не зазначено, яким чином встановлені у справі № 910/15832/17 обставини впливатимуть на оцінку доказів у справі № 916/1047/18, якими НБУ обгрунтовує свої доводи у даній справі, виходячи із предмету та підстав позову, з урахуванням презумпції правомірності правочину.

Скаржник звертає увагу на презумпцію правомірності правочину (Іпотечного договору), яка не спростована, а отже всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. З фактичних обставин справи, станом на сьогоднішній день в судовому порядку не встановлено, відповідачем не доведено, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів визнання Іпотечного договору недійсним.

Окрім того апелянт вказує, що оскаржувана ухвала є безпідставною, оскільки порушення провадження у справі № 910/15832/17, предметом спору в якій є визнання недійсним Іпотечного договору, не перешкоджає з`ясуванню обставин у справі, в якій предметом спору є звернення стягнення на Предмет іпотеки та Господарський суд безпідставно проігнорував другу частині п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, яка імперативно визначає, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Судом не обгрунтовано чим саме перебування на розгляді Господарського суду м. Києва справи про визнання недійсним Іпотечного договору перешкоджає встановленню та оцінки судом у даній справі обставин (фактів), які покладені учасниками даної справи в обгрунтування своїх вимог та заперечень, з огляду на наявні в матеріалах даної справи докази.

Крім того, господарський суд не врахував вимоги національного та європейського законодавства та правозастосовчої практики про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку, та зупинив провадження у справі усупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

Також з ухвалою господарського суду від 23.07.2018р. про зупинення провадження у справі не погоджується Національний Банк України, який в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу, вважаючи її безпідставною, необгрунтованою та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги Національний Банк України також зазначає, що господарським судом не зазначено в оскарженій ухвалі, яким саме чином з`ясування обставин у ході розгляду справи №910/15832/17 унеможливлює розгляд заявленої позовної вимоги у даній справі про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, та яким чином встановлені у вказаній справі обставини впливають на оцінку доказів, якими сторони обгрунтовують свої доводи у даній справі. Судом першої інстанцій не обгрунтовано відсутність реальної можливості розглянути господарський спір по суті заявлених вимог на підставі наданих учасниками справи доказів, тоді як само по собі зазначення відповідачем у клопотанні про зупинення провадження у справі про пов`язаність іншої справи, що розглядається іншим судом, з цією справою не може бути підставою для застосування пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України.

Скаржник вказує, що з огляду на те, що предметом спору у справі №916/1047/18 є звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №77 від 06.10.2014, який укладено між Національним банком України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гаджибей» в якості забезпечення виконання зобов`язань ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № 54 від 02.10.2017, і при розгляді справи суд першої інстанції може самостійно встановити обставини, які розглядаються іншим судом. Висновок Господарського суду, здійснений в оскаржуваній ухвалі не свідчить про наявність підстав для зупинення провадження у даній справі на підставі пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України. Відтак, зупинення провадження у справі №916/1047/18 не грунтується на вимогах закону.

Окрім того, на думку скаржника, зупинивши провадження в даній справі, суд порушив право позивача на розгляд справи упродовж розумного строку, оскільки необгрунтоване зупинення провадження у даній справі призводить до затягування строків розгляду справи і перебування в стані невизначеності учасників процесу.

У відзивах на апеляційні скарги ТОВ Гаджибей заперечує проти доводів апеляційних скарг, вважає ухвалу суду законною та обгрунтованою.

Відповідач зазначє, що лише в залежності від вирішення судом в порядку господарського судочинства питання про дійсність чи недійсність іпотечного договору може бути вирішено питання про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки , безпосередньо визначений умовами іпотечного договору.

В судове засідання 10.09.2019 року представники сторін не з`явились, про час, дату та місце розгляду апеляційних скарг повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1, ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як зазначалось вище, 2206.2018 року ТОВ Гаджибей звернулось до господарського суду Одеської області із заявою про зупинення провадження у справі до розгляду справи №910/15832/17 за позовом ТОВ Гаджибей до НБУ, ПАТ КБ Приватбанк, третя особа ТОВ Тамерса про визнання іпотечних договорів недійсними.

Клопотання обґрунтоване тим, що вимоги позивача у даній справі ґрунтуються на умовах іпотечного договору, укладеного між НБУ та ТОВ Гаджибей. Отже, іпотечний договір є однією з ключових підстав для позову.

В рамках справи №910/15832/17 розглядається позов про визнання недійсним спірного іпотечного договору, зокрема, №77 від 06.10.2014 року.

Проте, судова колегія не може погодитись з висновком суду першої інстанції про задоволення клопотання ТОВ Гаджибей та зупинення провадження у справі до розгляду справи №910/15832/17, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. З питань, зазначених у цій статті, суд постановляє ухвалу.

Згідно з наведеною правовою нормою обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду до вирішення іншої справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У разі застосування п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України за вимогами ст.234 ГПК України у мотивувальній частині ухвали повинно бути зазначено, зокрема, обґрунтування висновків, яких дійшов суд при постановленні ухвали.

Під неможливістю розгляду справи необхідно розуміти неможливість господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

По суті зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Враховуючи приписи п. 5 ч. 1 ст.227 ГПК України, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Всупереч вказаному вище, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не навів мотивів, на підставі яких він дійшов висновку про об`єктивну неможливість розгляду цієї справи №916/1047/18 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/15832/17, неможливість встановити та оцінити певні конкретні обставини (факти), що мають суттєве значення для розгляду справи, зокрема, надати правову оцінку іпотечному договору №77 від 06.10.2014 року.

Отже, суд першої інстанції не був позбавлений можливості розглянути позовні вимоги у даній справі по суті, без зупинення провадження у справі, самостійно надати оцінку доказам.

Необхідно також відзначити, що сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення у іншій справі, оскільки незалежно від результату розгляду справи №910/15832/17, господарський суд має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті справи №916/1047/18.

До того ж, судова колегія зауважує, що у разі визнання недійсним спірного іпотечного договору відповідач не позбавлений права у встановленому процесуальним законодавством порядку звернутись з відповідною заявою до суду про перегляд винесених рішень у даній справі за нововиявленими обставинами за правилами, встановленими статтею 320 ГПК України.

Отже, не звернувши уваги на наведені обставини, господарський суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зупинення провадження у цій справі.

За таких обставин, судова колегія погоджується з доводами апеляційних скарг про те, що розгляд справи №910/15832/17 не є перешкодою для розгляду справи №916/1047/18.

Крім того, як вбачається з інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Господарського суду міста Києва від 08.11.2017 у справі №910/15832/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2018, позовні вимоги ТОВ "Гаджибей" задоволено частково, визнано недійсними договір іпотеки від 01.07.2016, реєстровий №4952 та договір іпотеки від 30.06.2016, реєстровий №4886, в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 20.06.2018 вказані судові рішення у справі №910/15832/17 скасовано, а справу направлено на новий розгляд.

При новому розгляді справи рішенням Господарського суду міста Києва від 08.11.2018 позов задоволено частково; визнано недійсним з моменту вчинення договір іпотеки від 30.06.2016, зареєстрований 30.06.2016 Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Крючковою Т.В. за реєстровим №4886, укладений між ТОВ "Гаджибей" та ПАТ КБ "Приватбанк"; визнано недійсним з моменту вчинення договір іпотеки від 01.07.2016, зареєстрований 01.07.2016 Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Крючковою Т.В. за реєстровим №4952, укладений між ТОВ "Гаджибей" та ПАТ КБ "Приватбанк"; стягнено з ПАТ "Приватбанк" на користь ТОВ "Гаджибей" судовий збір на суму 3 200 грн., в решті позовних вимог відмовлено.

Касаційним господарським судом у складі Верховного суду постановою від 18.06.2019р. залишено без змін постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2018.

Отже, на даний час спірний іпотечний договір №77 від 06.10.2014 року є чинним.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Оцінюючи оскаржуване рішення суду через призму застосування статті 6 Конвенції та враховуючи, що провадження у справі порушено у червні 2018 року, колегія суддів зазначає, що необґрунтоване зупинення провадження у даній справі може призвести до порушення вимог статті 6 Конвенції щодо дотримання розумних строків розгляду справи і права на справедливий суд.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія доходить висновку про обґрунтованість доводів апелянтів про безпідставність висновків суду першої інстанції, що є підставою для скасування ухвали Господарського суду Одеської області від 23.07.2018 року по справі № 916/1047/18 та направлення справи для подальшого розгляду до господарського суду Одеської області.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п.2 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Національного Банку України та Акціонерного товариства Комерційного банку Приватбанк задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.07.2018 року по справі №916/1047/18 скасувати.

Справу № 916/1047/18 направити для подальшого розгляду до господарського суду Одеської області.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження визначений ст.ст.287-288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 11. 09. 2019 року

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді Н.І. Принцевська

Я.Ф. Савицький