У Х В А Л А

21 серпня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/11287/16

Провадження № 12-139гс19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Уркевича В. Ю.,

суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Яновської О. Г.,

перевірила наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи № 910/11287/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Трансзалізничсервіс» до Державного підприємства «Молдавська залізниця» (Calea Ferata din Moldova), ТОВ «Іволга-2», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Фірма «Nistas GmbH», про стягнення 70 080 000,00 євро, що еквівалентно 2 116 416 000,00 грн за касаційною скаргою ТОВ «Трансзалізничсервіс» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18 грудня 2018 року (головуючий суддя Хрипун О. О., судді Разіна Т. І., Сулім В. В.) та

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ТОВ «Трансзалізничсервіс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Молдавська залізниця» (Calea Ferata din Moldova) (Республіка Молдова), ТОВ «Іволга-2» з урахуванням уточнення позовних вимог просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь збитки в розмірі 8 837,75 євро, що еквівалентно 266 900,00 грн, а також стягнути з Державного підприємства «Молдавська залізниця» на користь позивача 70 071 162,25 євро, що еквівалентно 2 116 149 100,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Державним підприємством «Молдавська залізниця» своїх зобов`язань за договором від 31 грудня 1997 року № 02/12-97 оренди з правом викупу 128 танко-контейнерів (із змінами та доповненнями).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05 жовтня 2017 року позов задоволено повністю. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача збитки в розмірі 8 837,75 євро, що еквівалентно 266 900,00 грн, та судовий збір; стягнуто з Державного підприємства «Молдовська залізниця» на користь позивача збитки в розмірі 70 071 162,25 євро, що еквівалентно

2 116 149 100,00 грн та 206 673,93 грн судового збору.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції виходив з наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення, оскільки фактичні обставини свідчать про наявність вини та протиправної поведінки Державного підприємства «Молдовська залізниця» при неналежному виконанні ним умов договору оренди з правом викупу 128 танк-контейнерів від 31 грудня 1997 року № 02/12-97 (із змінами та доповненнями), а також причинного зв`язку між неналежним виконанням відповідачем умов зазначеного договору та понесеними збитками у господарській діяльності ТОВ «Nistas GmbH». Суд також вказав, що позивач набув права вимоги до відповідачів, уклавши з ТОВ «Nistas GmbH» 20 жовтня 2012 року договір № 20/10/2012 про відступлення права вимоги за договором оренди від 31 грудня 1997 року № 02/12-97 та договором поруки від 22 липня 2002 року № П/01-17.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18 грудня 2018 року рішення Господарського суду міста Києва від 05 жовтня 2017 року скасовано. Провадження у справі № 910/11287/16 закрито.

Закриваючи провадження у справі суд апеляційної інстанції виходив із того, що, ТОВ «Трансзалізничсервіс» вказує на невиконання Державним підприємством «Молдавська залізниця» своїх зобов`язань, в першу чергу, щодо оплати лізингових платежів, у зв`язку з чим виникає вимога про повернення предмета лізингу лізингодавцю та відповідальність за невиконання договору у вигляді відшкодування збитків. Оскільки порушення умов договору, на які вказує позивач як на підставу притягнення до цивільно-правової відповідальності Державного підприємства «Молдавська залізниця», територіально не пов`язані з Україною, підстави для застосування приписів статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» відсутні.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважив, що незважаючи на те, що ТОВ «Іволга-2» є резидентом України, заявлені у цій справі до нього вимоги також не належать до юрисдикції господарських судів України, оскільки спірні правовідносини виникли не з договору поруки, не з договору про відступлення права вимоги, а з основного договору, тому з огляду на статтю 9 Конституції України, пункт 2 частини першої статті 1 та статті 5, 25, 26 Закону України «Про міжнародне приватне право», а також статтю 514 Цивільного кодексу України при вирішенні цих правовідносин слід застосовувати умови основного договору, в яких міститься арбітражне застереження.

У січні 2019 року до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ТОВ «Трансзалізничсервіс» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18 грудня 2018 року, в якій скаржник просить оскаржуване судове рішення скасувати та направити справу № 910/11287/16 для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

ТОВ «Трансзалізничсервіс» у своїй касаційній скарзі зазначає, що оскільки у цій справі приймають участь декілька відповідачів, що мають місцезнаходження на територіях різних договірних сторін, спір розглядається по місцезнаходженню будь-якого відповідача на вибір позивача, тобто позивач обрав місце розгляду цієї справи за місцезнаходженням ТОВ «Іволга-2» у відповідності до частини першої статті 20 Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах та статті 4 Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності. Також указує, що спір виник у зв`язку із здійсненням господарської діяльності та підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, сторонами цього спору не передбачалося розгляду спорів третейським судом або міжнародним комерційним арбітражем, у зв`язку з чим посилання суду апеляційної інстанції на порушення норм статей 20-23 Господарського процесуального кодексу України є безпідставним.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 04 лютого 2019 року поновив скаржнику строк на касаційне оскарження, відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Трансзалізничсервіс», призначив розгляд справи, витребував матеріали справи № 910/11287/16 з Господарського суду міста Києва та надав учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

06 березня 2019 року Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою поновив касаційне провадження, призначив розгляд справи, зобов`язав ТОВ «Трансзалізничсервіс» протягом десяти днів з дня вручення ухвали здійснити переклад цієї ухвали, судового доручення про надання правової допомоги з підтвердженням про вручення документа на російську мову та надати по 3 (три) нотаріально засвідчені примірники цих перекладів Касаційному господарському суду у складі Верховного Суду, після отримання від ТОВ «Трансзалізничсервіс» зазначених документів, направити їх Державному підприємству «Молдавська залізниця» (Calea Ferata din Moldova) в порядку, визначеному статтею 3 Договору між Україною і Республікою Молдова про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах та звернувся через Міністерство юстиції України з судовим дорученням до Міністерства юстиції Республіки Молдова про вручення Державному підприємству «Молдавська залізниця» (Calea Ferata din Moldova) ухвали суду від 06 березня 2019 року в порядку, визначеному Договором між Україною і Республікою Молдова про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах.

07 серпня 2019 року Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою передав справу № 910/11287/16 разом з касаційною скаргою ТОВ «Трансзалізничсервіс» на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Мотивуючи своє рішення про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд касаційної інстанції вказав, що у постанові Верховного Суду України від 18 жовтня 2017 у справі № 910/8318/16 наведено такі висновки:

- третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав. У зв`язку з викладеним у сторін існує виключно правова можливість, а не обов`язок звертатися до третейського суду. При цьому обмеження права звернення до господарського суду не допускається;

- відсутність взаємної згоди саме сторін спору на його вирішення комерційним судом (арбітражем), оформленої відповідним арбітражним застереженням, незалежно від попередньої домовленості про це, виключає можливість розгляду спору таким судом;

- у разі відсутності такого застереження господарський суд зобов`язаний припинити провадження у справі лише за наявності волі обох сторін про розгляд конкретного спору арбітражем, оформленої відповідним зверненням до суду;

- у справі, яка розглядається, судом установлено, що передбачене в пункті 7.2 контракту третейське застереження було укладено між Публічним акціонерним товариством (далі - ПАТ) «Укрнафта» і ТОВ «Індустрія Феросплавів». Між ТОВ «Промислово-Інноваційний Союз» і ПАТ «Укрнафта» угоди про передачу спорів на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України укладено не було; про припинення провадження у справі з підстав передачі спору на розгляд арбітражем звернувся лише один з відповідачів;

- таким чином, висновки судів про відмову в задоволенні клопотання ПАТ «Укрнафта» про припинення провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) є правильними.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов до висновку про необхідність відступити від наведеної позиції Верховного Суду України у справі № 910/8318/16 з огляду на те, що перш ніж вирішувати спір з вимогою до юридичної особи нерезидента за нормам Господарського процесуального кодексу України, суд повинен визначити чи підсудна справа за участю іноземної особи господарським судам України на підставі норм Закону України «Про міжнародне приватне право» та чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд касаційної інстанції зазначив, що 20 жовтня 2012 року між ТОВ «Nistas GmbH», юридичною особою, створеною відповідно до законодавства Німеччини (первісний кредитор) та ТОВ «Трансзалізничсервіс» (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги № 20/10/2012, відповідно до умов якого первісний кредитор передає належне йому згідно із договором оренди 128 танко-контейнерів від 31 грудня 1997 року№ 02/12-97, який був укладений між первісним кредитором та Державним підприємством «Молдавська залізниця» (основний договір), право вимоги належного виконання боржником зобов`язань з повернення об`єкта оренди кредитору, а також з відшкодування основного боргу, неустойки, інфляційних витрат, 3 % річних та збитків за порушення виконання зобов`язань, в тому числі згідно з договором поруки від 22 липня 2002 року № П/01-17, укладеним між первісним кредитором та ТОВ «Іволга-2», а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору за основним договором. Новий кредитор займає місце первісного кредитора в зобов`язаннях, що випливають із основного договору, в об`ємі та на умовах, які існують на момент укладення даного договору (п. 1.2).

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначив, що враховуючи встановлені фактичні обставини справи щодо здійснення правонаступництва ТОВ «Трансзалізничсервіс» права вимоги ТОВ «Nistas GmbH» у повному обсязі згідно з договором оренди від 31 грудня 1997 року № 02/12-97 (зі змінами і доповненнями), а також з огляду на статтю 514 Цивільного кодексу України, які встановлюють перехід до нового кредитора прав первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, наявні підстави для відступу від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 910/8318/16 про те, що відсутність взаємної згоди саме сторін спору на його вирішення комерційним судом (арбітражем), оформленої відповідним арбітражним застереженням, незалежно від попередньої домовленості про це, виключає можливість розгляду спору таким судом, та про те, що у разі відсутності такого застереження господарський суд зобов`язаний припинити провадження у справі лише за наявності волі обох сторін про розгляд конкретного спору арбітражем, оформленої відповідним зверненням до суду.

Колегія суддів Касаційного господарського суду враховує, що Велика Палата Верховного Суду постановою від 28 серпня 2018 року у справі № 906/493/16 відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 910/8318/16, шляхом його уточнення (доповнення). Водночас у зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду не досліджувалося питання, чи переходить за договором про відступлення права вимоги арбітражне застереження, яке викладене в умовах основного договору.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об`єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Оскільки колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду висловила намір відступити від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України, справа № 910/11287/16 підлягає розгляду Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до частини першої статті 301 Господарського процесуального кодексу України в суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Розгляд справ у суді касаційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи (частина третя статті 301 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки Велика Палата Верховного Суду є визначеним законом судом касаційної інстанції для розгляду таких справ, то з огляду на викладене справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

За приписами частини другої статті 120 та частини другої статті 121 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Ухвала, якою суд повідомляє про призначення судового засідання, повинна містити, зокрема, вказівку про те, що участь особи не є обов`язковою. Отже, явка учасників справи та їх участь у судовому засідання не є обов`язковою.

Разом з тим, статтею 367 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Відповідно до статті 3 Договору між Україною і Республікою Молдова про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, який підписано 13 грудня 1993 року та ратифіковано відповідним Законом України від 10 листопада 1994 року № 238/94-ВР (далі - Договір) в справах, що охоплюються цим Договором, установи юстиції, зносяться між собою за посередництвом центральних органів, якщо інше не передбачено цим Договором. В розумінні цього Договору центральними органами є: з боку України - Міністерство юстиції та Генеральна Прокуратура, а з боку Республіки Молдова - Міністерство юстиції та Прокуратура Республіки Молдова.

Згідно зі статтею 5 Договору у справах, що охоплюються цим Договором, клопотання складаються державною мовою запитуючої договірної Сторони і до них додаються переклади на державну мову запитуваної Сторони або англійську чи російську. Якщо стосовно положень цього Договору вимагається додавати до документів, які пересилаються, їх переклад на мову іншої Договірної Сторони, ті переклади мають бути здійснені офіційним перекладачем, або нотаріусом, або посадовою особою запитуваної установи, або дипломатичним представництвом чи консульською установою Договірної Сторони.

Відповідно до статті 9 Договору запитувана установа здійснює вручення документів відповідно до правил, які діють в її державі, якщо документи, які вручаються, складені державною мовою запитуваної Сторони або якщо додано завірені переклади на мову запитуваної Сторони. В інших випадках вручення документів адресатові здійснюється за його добровільною згодою.

Згідно з частиною третьою статті 368 Господарського процесуального кодексу України судове доручення про надання правової допомоги оформлюється українською мовою. До судового доручення додається засвідчений переклад офіційною мовою відповідної держави, якщо інше не встановлено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Крім того, відповідно до пункту 2.2 розділу ІІ Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 27 червня 2008 року № 1092/5/54, у разі надіслання судом України доручення для виконання за кордоном цивільна справа, у зв`язку з якою складається доручення, призначається до розгляду з урахуванням розумних строків пересилання документів та виконання направленого доручення за кордоном. У разі можливості судом України призначається дата наступного судового засідання, на яке може прибути особа, що викликається.

З огляду на викладене та враховуючи необхідність повідомлення Державного підприємства «Молдавська залізниця» (Caleа Ferata din Moldova), розташованого за адресою: Республіка Молдова, МД-2012, м. Кишинів, вул. В. Пиркелаб, 48 (Moldova, MD-2012, Chisinau, Piakelab str. 48; ident. cod: 257) про розгляд справи та з метою забезпечення реалізації принципів змагальності та рівності учасників справи перед законом і судом, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне здійснити переклад цієї ухвали разом з судовим дорученням про надання правової допомоги на російську мову та надіслати їх у порядку, встановленому Договором між Україною і Республікою Молдова про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах.

Ураховуючи наведене та керуючись підпунктом 7 пункту 1 розділу XI «Перехідні положення», частиною другою статті 120, частиною другою статті 121, статтею 234, частинами першою та третьою статті 301, статтями 367, 368 Господарського процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

1. Прийняти до розгляду справу № 910/11287/16 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансзалізничсервіс» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18 грудня 2018 року.

2. Призначити справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

на 21 січня 2020 року об 11 годині 30 хвилин у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

3. Повідомити учасників справи, що їх явка не є обов`язковою.

4. Здійснити переклад цієї ухвали, судового доручення про надання правової допомоги з підтвердженням про вручення документа на російську мову.

5. Направити цю ухвалу Верховного Суду разом з судовим дорученням про надання правової допомоги з підтвердженням про вручення документа російською мовою Державному підприємству «Молдавська залізниця» (Calea Ferata din Moldova) за адресою: Республіка Молдова, МД-2012, м. Кишинів, вул. В. Пиркелаб, 48, в порядку, встановленому Договором між Україною і Республікою Молдова про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах.

6. Звернутися через Міністерство юстиції України з судовим дорученням до Міністерства юстиції Республіки Молдова про вручення Державному підприємству «Молдавська залізниця» (Calea Ferata din Moldova) за адресою: Республіка Молдова, МД-2012, м. Кишинів, вул. В. Пиркелаб, 48 цієї ухвали в порядку, визначеному Договором між Україною і Республікою Молдова про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Ю. Уркевич
Судді: Н. О. Антонюк О. С. Золотніков
Т. О. Анцупова О. Р. Кібенко
С. В. Бакуліна Л. М. Лобойко
В. В. Британчук Н. П. Лященко
Ю. Л. Власов О. Б. Прокопенко
М. І. Гриців Л. І. Рогач
Д. А. Гудима О. М. Ситнік
В. І. Данішевська О. С. Ткачук
Ж. М. Єленіна О. Г. Яновська