ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2019 м.Дніпро Справа № 904/3974/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Подобєда І.М., Кощеєва І.М.,

секретар судового засідання: Абадей М.О.,

представники сторін:

від позивача: Міненко В.М., довіреність №65/18 від 21.12.2018, адвокат;

від відповідача: Чорноморченко М.Є., довіреність №007.1Др-63-0619 від 24.06.2019, адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2018 (повний текст оформлений 13.12.2018, суддя Бєлік В.Г.) у справі №904/3974/18

за позовом: Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз", м. Дніпро

про стягнення 20 245 851 грн. 96 коп.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" на свою користь 15 898 070 грн. 17 коп. інфляційних втрат, 4 347 787 грн. 79 коп. 3% річних та 303 687 грн. 78 коп. понесених витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2018 у справі №904/3974/18 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що уклавши за взаємною згодою мирову угоду від 07.12.2012 у справі №20/5005/6050/2012, яку в подальшому затверджено у судовому порядку, сторони встановили розмір щомісячного платежу, який сплачується протягом погодженого періоду, строк його сплати, а також відповідальність за його порушення у вигляді відшкодування позивачу збитків у разі невиконання або неналежного виконання Публічним акціонерним товариством "Дніпрогаз" зобов`язань щодо погашення заборгованості відповідно до порядку, встановленого мировою угодою, тобто сторони фактично домовились про розстрочку виконання рішення суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що визначений у мировій угоді сторонами порядок розрахунків відповідачем не порушений, тобто погоджені сторонами умови виконуються належним чином, у зв`язку з чим підстави для нарахування 3% річних та інфляційних відсутні.

Оскільки місцевий господарський суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, обставини щодо пропуску строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, не досліджувалися судом.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" подала апеляційну скаргу, в якій просить Центральний апеляційний господарський суд рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2018 у справі №904/3974/18 скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неправильним застосуванням місцевим господарським судом норм матеріального права, зокрема статті 180 Господарського кодексу України, статей 11, 509, 526, 530, 598, 599, 610 - 612, 625, 629, 631, 640 та частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України та порушення норм процесуального права, зокрема, статей 2, 3, 7, 11, 13, 236, 310, 316 Господарського процесуального кодексу України, частини 5 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий та неупереджений суд.

Апелянт зазначає, що рішення місцевого господарського суду не відповідає вимогам норм чинного процесуального законодавства щодо законності та обґрунтованості судових рішень, оскільки не відповідає висновкам Верховного Суду щодо застосування статті 11 Цивільного кодексу України у взаємозв`язку з положеннями частини 4 статті 121 Господарського процесуального кодексу України в редакції до 15.12.2017.

Вказує, що місцевим господарським судом не враховано висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 24.04.2018 у справі №904/8731/17, та висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 09.11.2016 у справі №9/5014/969/2012(5/65/2011), відповідно до яких мирова угода не є договором у цивільному/господарському правовому розумінні, оскільки порядок її укладення та затвердження врегульовано нормами Господарського процесуального кодексу України, тому мирова угода впливає лише на порядок примусового виконання рішення суду, а не змінює порядок виконання господарського договору між сторонами, за несвоєчасне виконання якого і заявлені до стягнення 3% річних та інфляційні втрати.

Апелянт посилається на порушення місцевим господарським судом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки, на його думку, у рішенні суду не надано оцінки пункту 3 мирової угоди, в якому сторони визначили, що вони мировою угодою врегулювали саме порядок виконання судового рішення.

Також апелянт посилається на правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 18.09.2018 у справі № 921/107/15-г/16, відповідно до якого в цивільному законодавстві відсутня норма права, яка б визначала ухвалу суду про затвердження мирової угоди, спрямовану на розстрочення виконання саме рішення суду, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, а єдиною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у зобов`язанні, зокрема виникнення складової такого зобов`язання, як строк його виконання, залишається договір як правочин, на підставі якого виникло першочергове грошове зобов`язання, така підстава не відпала, а умови договору продовжують застосовуватись до повного виконання цього зобов`язання.

Апелянт зазначає, що мирова угода, затверджена господарським судом на стадії виконання рішення у справі №20/5005/6050/2012, не є правочином та не змінює порядку виконання договору поставки природного газу № 06/10-1979.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2019 (колегією суддів у складі головуючого судді Орєшкіної Е.В., суддів: Широбокової Л.П., Подобєда І.М.) відкрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2018 у справі №904/3974/18, розгляд скарги призначений у судове засідання на 06.03.2019.

28.01.2019 від Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач апеляційну скаргу вважає безпідставною та просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін. Вважає правильним висновок місцевого господарського суду, стосовно того, що уклавши мирову угоду на стадії виконання рішення суду сторони не змінили та не припинили своїх зобов`язань за договором, однак встановили відповідний порядок та строки погашення заборгованості за цим договором. Вказує, що внаслідок укладення мирової угоди у справі №20/5005/6050/2012 зобов`язання боржника зі сплати основного боргу за договором за період з вересня 2015 по липень 2018 не є простроченими, тому відсутні підстави для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Безпідставними вважає відповідач і посилання апелянта на висновки Верховного Суду, оскільки, за його твердженням, обставини у цих справах є різними.

У зв`язку із перебуванням у відпустці судді Широбокової Л.П. відбулась автоматична зміна складу колегії суддів. Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2019 визначено для розгляду справи №904/3974/18 колегію суддів у складі: головуючий суддя Орєшкіна Е.В. (доповідач), судді: Кузнецова І.Л., Подобєд І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.03.2019 справу №904/3974/18 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Орєшкіної Е.В., суддів: Кузнецової І.Л., Подобєда І.М.

У судовому засіданні 06.03.2019 оголошувалась перерва до 24.04.2019.

24.04.2019 від Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №904/3974/18 до прийняття Верховним Судом судового рішення по суті у справі №904/8731/17. Клопотання мотивоване тим, що станом на час розгляду справи апеляційним господарським судом №904/3974/18 Верховним Судом не сформовані висновки щодо застосування норм права у вказаній категорії (справа №904/8731/17), тому розгляд справи №904/3974/18 підлягає зупиненню на підставі пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 24.04.2019 оголошувалась перерва до 06.05.2019.

У зв`язку із перебуванням у відпустці судді Кузнецової І.Л. відбулась автоматична зміна складу колегії суддів. Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2019 визначено для розгляду справи №904/3974/18 колегію суддів у складі: головуючий суддя Орєшкіна Е.В. (доповідач), судді: Березкіна О.В., Подобєд І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.05.2019 справу №904/3974/18 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі головуючого судді Орєшкіної Е.В., суддів: Березкіної О.В., Подобєда І.М.

У судовому засіданні 06.05.2019 оголошувалась перерва до 08.07.2019.

13.05.2019 від Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" надійшли заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі, які мотивовані тим, що справа №904/8731/17 вже розглянута Верховним Судом.

05.07.2019 від Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" надійшла копія постанови Верховного Суду у справі №904/8731/17.

05.07.2019 від Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" надійшло клопотання, в якому відповідач повідомив про зміну типу та назви товариства відповідно до статті 5 Закону України "Про акціонерні товариства" з Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" на Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" та просив змінити назву сторони у справі.

У зв`язку із перебуванням у відпустці судді Березкіної О.В. відбулась автоматична зміна складу колегії суддів. Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2019 визначено для розгляду справи №904/3974/18 колегію суддів у складі: головуючий суддя Орєшкіна Е.В. (доповідач), судді: Широбокова Л.П., Подобєд І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.07.2019 справу №904/3974/18 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Орєшкіної Е.В., суддів: Широбокової Л.П., Подобєда І.М.

У судовому засіданні 08.07.2019 оголошувалась перерва до 09.09.2019.

03.09.2019 від Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду судового рішення, за його твердженням, у подібних правовідносинах у справі №920/115/18 Об`єднаною Палатою Верховного Суду, яке задоволенню не підлягає з огляду на тривалий час знаходження у провадженні Центрального апеляційного господарського суду даної справи.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, між Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (постачальник) та Відкритим акціонерним товариством "Дніпрогаз" (покупець) укладений договір про закупівлю природного газу за державні кошти № 06/10-1979 від 20.12.2010, відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві у 2011 році природний газ виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів, а покупець зобов`язується прийняти та оплачувати природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 4.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 10 числа, наступного за місяцем поставки газу.

Строк поставки газу з 01.01.2011 по 31.12.2011 (пункт 5.1 договору).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2012 у справі №20/5005/6050/2012 з Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" стягнуто 66 603 329,17 грн. основного боргу, 2 699 597,89 грн. пені, 3 175 369,74 грн. 3% річних, 3 261 521,72 грн. інфляційних втрат та 64 380,00 грн. судового збору.

Ухвалою Господарського Дніпропетровської області від 26.12.2012 у справі №20/5005/6050/2012 затверджено мирову угоду від 07.12.2012, укладену між Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Публічним акціонерного товариством "Дніпрогаз".

Як зазначено у пункті 3 мирової угоди йдучи на взаємні поступки, враховуючи майнові інтереси один одного та з метою реального виконання рішення від 01.12.2012 у справі №20/5005/6050/2012, сторони дійшли згоди врегулювати порядок виконання вказаного судового рішення шляхом укладення мирової угоди.

Пунктом 4 затвердженої судом мирової угоди передбачено, що боржник зобов`язується сплатити у повному обсязі суму в розмірі 75 739 818, 52 грн., вказану у пункті 1 цієї мирової угоди, шляхом сплати зобов`язання частинами, відповідно до графіку погашення заборгованості, зазначеного у цьому пункті. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від боржника на рахунок стягувача у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню.

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", посилаючись на те, що мирова угода, яка затверджена судом, не є договором у цивільно-правовому розумінні, не припиняє зобов`язання за договором та з урахувань того, що відповідно до положень статті 534 Цивільного кодексу України відповідач погасив спочатку пеню в розмірі 2 699 597, 89 грн., відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України з урахуванням платежів, здійснених відповідачем, нарахував та просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з вересня 2015 року по липень 2018 року у розмірі 15 898 070,17 грн. та 3% річних за період з 28.08.2015 по 22.08.2018 у розмірі 4 347 781,79 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Правовідносини (взаємні права та обов`язки) між сторонами у справі виникли на підставі укладеного між ними договору про закупівлю природного газу за державні кошти № 06/10-1979від 20.12.2010, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до умов зазначеного договору у покупця за договором (відповідача у справі) виник, зокрема, обов`язок оплатити прийнятий від позивача природний газ в порядку та у строки, визначені договором.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються зі статтею 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом, іншими законами або договором.

Господарським судом Дніпропетровської області в рішенні від 01.10.2012 у справі №20/5005/6050/2012 були встановлені обставини неналежного виконання відповідачем (не в повному обсязі та з порушенням строків) свого зобов`язання з оплати отриманого від позивача природного газу за договором № 06/10-1979 від 20.12.2010, у зв`язку з чим Господарський суд Дніпропетровської області зазначеним рішенням стягнув з Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 66 603 329, 17 грн. основного боргу, 2 699 597,89 грн. пені, 3 175 369, 74 грн. 3% річних, 3 261 521, 72 грн. інфляційних втрат.

Разом з цим, предметом спору у справі №904/3974/18 є стягнення з Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" інфляційних втрат та трьох відсотків річних, нарахованих на суму основного боргу за договором поставки природного газу № 06/10-1979 від 20.12.2010 за періоди після ухвалення Господарським судом Дніпропетровської області рішення від 01.10.2012 у справі № 20/5005/6050/2012.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджується, що 07.12.2012 на стадії виконання судового рішення у справі №20/5005/6050/2012 між сторонами була укладена мирова угода, яка була затверджена ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2012 у справі №20/5005/6050/2012.

Так, в пункті 4 затвердженої судом мирової угоди сторони за взаємною згодою передбачили, що боржник зобов`язується сплатити у повному обсязі суму в розмірі 75 739 818,52 грн., до якої входить і сума основного боргу за договором поставки, вказану у пункті 1 цієї мирової угоди, шляхом сплати зобов`язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості, зазначеного у цьому пункті. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від боржника на рахунок стягувача у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню. У пункті 4 мирової угоди сторони визначили графік погашення заборгованості, відповідно до якого у січні 2013 року до сплати підлягає 420 778, 48 грн., а з лютого 2013 року по грудень 2027 року - по 420 776, 76 грн. щомісяця.

Здійснивши аналіз умов мирової угоди, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що уклавши мирову угоду, сторони фактично розстрочили сплату заборгованості за договором поставки природного газу, встановлену судовим рішенням від 01.10.2012 у справі №20/5005/6050/2012, до складу якої входила і сума основного боргу за договором, та встановили інший порядок та строки розрахунків за договором поставки №06/10-1979 від 20.12.2010, тобто за умовами мирової угоди сторони за взаємною згодою змінили та визначили інші строки сплати основного боргу.

Затвердження судом мирової угоди у справі №20/5005/6050/2012 призвело до зміни матеріально-правових відносин сторін, в тому числі і порядок сплати вже існуючого основного боргу за договором (а саме, погодження інших, ніж встановленого умовами договору, строків сплати такого боргу).

Право сторін на укладання мирової угоди встановлено Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла на момент затвердження мирової угоди у справі №20/5005/6050/2012), умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами. До затвердження мирової угоди сторін господарський суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи є повноваження на вчинення цих дій у представників сторін. Мирова угода може стосуватися лише прав і обов`язків сторін щодо предмету позову. Про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

При цьому, частиною 4 статті 121 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла на момент затвердження мирової угоди у справі №20/5005/6050/2012) передбачено, що мирова угода, укладена сторонами у процесі виконання судового рішення, подається на затвердження господарського суду, який прийняв відповідне судове рішення. Про затвердження мирової угоди господарський суд виносить ухвалу.

З аналізу вищевказаних приписів Господарського процесуального кодексу вбачається, що мирова угода укладається сторонами з метою у добровільному порядку припинити спір, на умовах, погоджених сторонами. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт через самостійне (без державного втручання) врегулювання розбіжностей на погоджених умовах.

Спір може бути врегульовано укладенням мирової угоди на будь-якій стадії господарського процесу, у тому числі на стадії виконання рішення.

При цьому, місцевим господарським судом зазначено, що мирова угода, яка затверджена судом, не є договором у цивільно-правовому розумінні та не змінює умов укладеного між сторонами договору, тому будь-які інші зобов`язання сторін, які виникають за договором №06/10-1979 від 20.12.2010 (наприклад, поставка газу в інший, ніж заявлений у справі №20/5005/6050/2012 період), будуть регулюватись саме умовами цього договору.

Однак, що стосується заборгованості відповідача щодо сплати поставленого газу саме у 2011 (предмет розгляду справи № 20/5005/6050/2012), сторонами погоджено інший порядок та строки його оплати, саме шляхом укладання мирової угоди від 07.12.2012, затвердженої судом 26.12.2012.

Мировою угодою фактично була розстрочена сплату заборгованості, встановленої рішенням від 01.10.2012 у справі №20/5005/6050/2012, та визначено інші строки сплати основного боргу за договором, яка була затверджена судом на стадії виконання цього рішення.

Місцевим господарським судом встановлено, що визначений сторонами в мировій угоді порядок розрахунків відповідачем не порушений, відповідач виконує зобов`язання за мировою угодою належним чином.

Заявлені позивачем у даному позові до стягнення 3% річних та інфляційні втрати були нараховані ним за період (вересень 2015), який виник вже після затвердження судом мирової угоди, якою сторони досягли згоди щодо фактичного розстрочення сплати відповідачем суми основного боргу за договором, на який і було нараховані позивачем спірні 3% річних та інфляційні втрати, тобто після фактичної згоди позивача щодо сплати основного боргу, встановленого рішенням суду від 01.10.2012 у справі №20/5005/6050/2012, за договором в інші, ніж встановлені договором, строки.

Встановивши зазначені обставини, врахувавши факт укладення між сторонами у справі за взаємною згодою мирової угоди, затвердження її судом 26.12.2012 та те, що позивач, уклавши мирову угоду погодив сплату боргу в інші, ніж в договорі поставки строки, місцевий господарський суд дійшов до висновку про те, що зобов`язання відповідача (боржника) щодо сплати основного боргу за договором поставки природного газу № 06/10-1979 від 20.12.2010 у вересні 2015 року не є простроченим, що виключає підстави для нарахування та стягнення за цей період встановленого законом індексу інфляції та трьох відсотків річних на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Апелянт не погоджується із таким висновком місцевого господарського суду, посилаючись на те, що затверджена господарським судом на стадії виконання рішення у справі №20/5005/6050/2012 мирова угода не є правочином та не змінює порядку виконання договору поставки природного газу № 06/10-1979 від 20.12.2010. Вказує, що ухвала суду про затвердження мирової угоди спрямована на розстрочення виконання саме рішення суду, тому не є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, єдиною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у зобов`язанні, зокрема виникнення складової такого зобов`язання, як строк його виконання, залишається договір як правочин, на підставі якого виникло першочергове грошове зобов`язання, така підстава не відпала, а умови договору продовжують застосовуватись до повного виконання цього зобов`язання.

Між тим, апеляційний господарський суд звертає увагу апелянта на те, що предметом мирової угоди, зокрема, є заборгованість Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" перед Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" за договором № 06/10-1979 від 20.12.2010 у сумі 66 603 329, 17 грн., яка стягнута на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2012.

Тобто, уклавши мирову угоду сторони погодили сплату боргу за договором № 06/10-1979 від 20.12.2010 у сумі 66 603 329,17 грн. в інші, ніж в договорі поставки строки, при цьому у мировій угоді зазначено про те, що сторони під час укладення мирової угоди пішли на взаємні поступки.

За таких обставин апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду, що зобов`язання відповідача (боржника) щодо сплати основного боргу за договором поставки природного газу № 06/10-1979 від 20.12.2010, яка є предметом спору у справі №20/5005/6050/2012 (в тому числі предметом мирової угоди у справі №20/5005/6050/2012), не є простроченим, що виключає підстави для нарахування та стягнення за цей період встановленого законом індексу інфляції та трьох відсотків річних на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Як правильно зазначено місцевим господарським судом, мирова угода, яка затверджена судом, не є договором у цивільно-правовому розумінні та не змінює умов укладеного між сторонами договору, тому будь-які інші зобов`язання сторін, які виникають за договором №06/10-1979 від 20.12.2010 (наприклад, поставка газу в інший, ніж заявлений у справі №20/5005/6050/2012 період), будуть регулюватись саме умовами цього договору.

Разом з цим, апеляційний господарський суд зазначає, що місцевий господарський суд помилково послався на правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 у справі № 3-1276г15, оскільки зазначений висновок був зроблений за інших фактичних обставин у справі, ніж ті, які існують у справі №904/3974/18. Висновок у справі №3-1276г15 стосувався відсутності підстав для застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, за наявності судового рішення про задоволення вимог кредитора з розстроченням або відстроченням за період такого розстрочення або відстрочення. Підстави застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України у разі укладення між сторонами на стадії виконання судового рішення про задоволення вимог кредитора мирової угоди, в якій сторони за взаємною згодою змінили та визначили інші строки сплати основного боргу за договором, у справі № 3-1276г15 не досліджувались з огляду на відсутність у справі обставин укладення між сторонами мирової угоди. Однак, врахування місцевим господарським судом зазначеного правового висновку, який не стосується спірних правовідносин, не призвело до ухвалення неправильного по суті спору рішення у цій справі та не є підставою для його скасування.

Апеляційний господарський суд відхиляє посилання апелянта на правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 18.09.2018 у справі №921/107/15-г/16, оскільки зазначений висновок був зроблений Верховним Судом також за інших фактичних обставин у справі, ніж ті, які існують у справі № 904/3974/18. Відповідно до обставин, встановлених у справі №921/107/15-г/16 умови укладеної між сторонами мирової угоди передбачали обов`язок боржника сплачувати інфляційні нарахування на визначену в угоді суму основного боргу. Як підтверджується матеріалами, обставини у справі №904/3974/18 інші, а саме затверджена судом у справі №20/5005/6050/2012 мирова угода не містить такої умови.

Також відхиляються апеляційним господарським судом посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 09.11.2016 у справі №9/5014/969/12(5/65/2011), як на висновки, зроблені в аналогічних з цієї справою правовідносинах, оскільки спірні правовідносини у зазначеній справі не є подібними з правовідносинами у справі №904/3974/18. Так, у справі № 9/5014/969/12(5/65/2011) спірні правовідносини виникли при виконанні ухвали про затвердження мирової угоди, яка стосувалась стягнення з відповідача суми основного боргу та витрат зі сплати судового збору, тобто мирова угода не стосувалась стягнення сум інфляційних та 3% річних. Згідно із затвердженою мировою угодою боржник зобов`язується сплатити на користь стягувача основний борг та витрати по сплаті судового збору рівними частинами щомісячно, починаючи з місяця, що слідує за місяцем, в якому завершиться антитерористична операція, що проводиться у зв`язку з подіями в окремих районах Донецької та Луганської областей. Отже, у зазначеній справі мирова угода була укладена лише стосовно певної частини позовних вимог, і передбачала розстрочення суми основного боргу та витрат по сплаті судового збору, мирова угода не почала виконуватись сторонами, оскільки умови її виконання (завершення АТО) не настали, отже, ані основний борг, ані судовий збір відповідачем не погашені, а питання стягнення штрафних санкцій мировою угодою взагалі не врегульоване.

Таким чином, правові висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 09.11.2016 у справі № 9/5014/969/12(5/65/2011), не можуть бути враховані, оскільки у справі №904/3974/18 існують інші, ніж у справі №9/5014/969/12 фактичні обставини, зокрема судом встановлено, що відповідач належним чином виконує умови укладеної між сторонами і затвердженої судом мирової угоди, в якій сторони визначили графік сплати як основного боргу, так і штрафних санкцій та інших нарахувань за договором поставки природного газу.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №904/8731/17.

За таких обставин апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Оскільки станом на час розгляду справи №904/3974/18 Верховним Судом прийнято рішення по суті у справі №904/8731/17 (постанова від 11.06.2019) клопотання Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" про зупинення провадження у справі №904/3974/18 до прийняття Верховним Судом судового рішення по суті у справі №904/8731/17 на підставі пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України задоволенню не підлягає.

Публічним акціонерним товариством "Дніпрогаз" подане клопотання, в якому відповідач повідомив суд про зміну типу та назви товариства відповідно до статті 5 Закону України "Про акціонерні товариства" з Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" на Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" та просив змінити сторону у справі.

Враховуючи, що відповідно до статті 5 Закону України "Про акціонерні товариства" за рішенням загальних зборів відповідач змінив тип товариства з публічного на приватне та назву товариства на Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз", що підтверджується відповідною випискою з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якої за ідентифікаційним кодом 20262860 зареєстроване Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз", апеляційний господарський суд задовольняє клопотання Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" про зміну назви відповідача на Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз".

З огляду на викладене та керуючись ст. 129, ст. 276, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Змінити назву відповідача у справі №904/3974/18 Публічне акціонерне товариство "Дніпрогаз" на Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз".

Апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2018 у справі №904/3974/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2018 у справі №904/3974/18 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Дочірню компанію "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11.09.2019.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя І.М. Подобєд

Суддя І.М. Кощеєв