ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2019 р. Справа№ 904/5304/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Яковлєва М.Л.

Чорногуза М.Г.

за участю секретаря судового засідання Вага В.В.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 27.08.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс"

на рішення Господарського суду Київської області від 07.05.2019 (повне

рішення складено 10.05.2019)

у справі №904/5304/18 (суддя Заєць Д.Г.)

за первісним

позовом Фізичної особи-підприємця Сидоренка Володимира Вікторовича

до Українського державного підприємства по обслуговуванню

іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів

"Укрінтеравтосервіс"

про стягнення 15875,42 грн

за зустрічним

позовом Українського державного підприємства по обслуговуванню

іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів

"Укрінтеравтосервіс"

до Фізичної особи-підприємця Сидоренка Володимира Вікторовича

про визнання недійсним договору про надання послуг № 18 від

04.10.2016,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Сидоренко Володимир Вікторович звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" про стягнення 15874,42 грн., з яких 12800,00 грн. основної заборгованості, 1143,93 грн. пені, 591,36 грн. інфляційних втрат, 196,20 грн. 3 % річних, 1143,93 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами.

В обґрунтування позовних вимог Фізична особа-підприємець Сидоренко Володимир Вікторович посилався на неналежне виконання Українським державним підприємством по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" зобов`язань за договором про надання послуг №18 від 04.10.2016 щодо оплати вартості наданих позивачем послуг.

В подальшому позивач звернувся з заявою про збільшення розміру позовних вимог, в якій він просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 17140,90 грн., з яких 12800,00 грн. основної заборгованості, 1611,03 грн. пені, 844,80 грн. інфляційних втрат, 274,04 грн. 3 % річних, 1611,03 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Розгляд справи судом першої інстанції здійснювався з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

У відзиві на позов відповідач заперечував проти позову, посилаючись на те, що послуги за спірним договором позивачем не надавались, оскільки, позивачем не надано належних доказів на підтвердження надання ним письмових консультацій з правових питань та довідки з чинного законодавства України, здійснення аналізу текстів договорів та правової експертизи договорів, а також, участі позивача у судових засіданнях. Відповідач посилався на те, що Акти здачі-приймання наданих послуг не містять детального опису послуг, які надані позивачем, що не дає змоги встановити обсяг фактично наданих послуг.

11.02.2019 до місцевого господарського суду від відповідача надійшла зустрічна позовна заява до Фізичної особи-підприємця Сидоренка Володимира Вікторовича про визнання недійсним договору про надання послуг №18 від 04.10.2016, укладеного між Українським державним підприємством по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" та Фізичною особою-підприємцем Сидоренком В.В.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви позивач за зустрічним позовом посилається на те, що договір про надання послуг №18 від 04.10.2018 укладено без погодження генерального директора УДП "Укрінтеравтосервіс", підприємство згоди на укладення такого договору згідно п. 6.10 Положення про філію не надавало у зв`язку з чим позивач за зустрічним позовом з посиланням на ст. 203, 204, 215, 216, 241 Цивільного кодексу України просить визнати спірний договір недійсним.

Ухвалою суду від 18.02.2019 прийнято зустрічну позовну заяву для спільного розгляду з первісним позовом.

У відповіді на відзив (за первісним позовом) та відзиві на зустрічну позовну заяву позивач за первісним позовом вказував на необґрунтованість зустрічних позовних вимог, посилаючись на те, що спірний договір було погоджено УДП "Укрінтеравтосервіс", оскільки позивачу у 2016-2018 роках видавались довіреності на представлення інтересів УДП "Укрінтеравтосервіс" на підставі зазначеного договору. Факт надання послуг, на думку позивача, підтверджується підписаними без зауважень актами здачі-приймання наданих послуг.

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.05.2019 у справі №904/5304/18 первісний позов задоволено частково. Стягнуто з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" на користь Фізичної особи-підприємця Сидоренка Володимира Вікторовича 12800,00 грн. основного богу, 274,04 грн. 3 % річних, 797,98 грн. інфляційних втрат, 1425,97 судового збору. В іншій частині первісного позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення 12800,00 грн. основної заборгованості, суд першої інстанції виходив з доведеності факту порушення відповідачем зобов`язань з оплати вартості наданих позивачем за первісним позовом послуг за договором №18 від 04.10.2016 та факту надання позивачем послуг відповідачу. Позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних задоволено частково за здійсненим судом першої інстанції розрахунком. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 1611,03 грн, суд виходив з того, що сторонами не встановлено та не погоджено у договорі №18 від 04.10.2016 відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань; відмовляючи у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 1611,03 грн процентів за користування чужими грошовими коштами, суд посилався на те, що умовами договору, укладеного між сторонами, розмір процентів за користування відповідачем чужими грошовими коштами не встановлено, застосування до спірних правовідносин положень ст. 1048 Цивільного кодексу України є безпідставними. Відмовляючи у зустрічному позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за зустрічним позовом не доведено обставин, які на його думку, є підставою для визнання недійсним договору про надання послуг №18 від 04.10.2016.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 07.05.2019 у справі №904/5304/18 та прийняти нове рішення про відмову в задоволені первісного позову та задоволення зустрічного позову у повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, аналогічні тим, які викладено в зустрічній позовній заяві та обставини, на яких ґрунтуються заперечення на первісний позов, аналогічні тим, які викладено у відзиві на позов.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

У додаткових письмових поясненнях апелянт вказує на безпідставність позовних вимог ФОП Сидоренко В.В. про стягнення 15875,42 грн, посилаючись на відсутність доказів на підтвердження надання ФОП Сидоренко В.В . послуг за спірним договором; звертає увагу на те, що відповідно до п.3.1 договору та пункту 1 додаткової угоди №2 від 01.09.2017 до договору, винагорода виконавця - ФОП Сидоренко В.В . за надані послуги визначається виключно обсягом наданих послуг.

В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду Київської області від 07.05.2019 у справі №904/5304/18 та прийняти нове рішення про відмову в задоволені первісного позову та задоволення зустрічного позову у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

04.10.2016 між Фізичною особою-підприємцем Сидоренком Володимиром Вікторовичем, як виконавцем, та Філією "Дніпропетровський державний обласний навчально-курсовий комбінат" УДП "Укрантеравтосервіс", як замовником, укладено договір №18 про надання послуг (далі - Договір), відповідно до п.1.1. якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати наступні послуги: усні та письмові консультації з правових питань та довідки з чинного законодавства України, підготовка, аналіз текстів договорів та правова експертиза проектів договорів, представництво інтересів замовника в судах, відносинах з фізичними та юридичними особами всіх форм власності, включаючи органи державної влади та управління.

Відповідно до п. 3.1. Договору, винагорода виконавця за надані послуги визначається виключно обсягом наданих послуг та оформлюється Актом здачі-приймання наданих послуг за кожний розрахунковий період (календарний місяць) і складає 2600,00 грн.

Виконавець щомісяця готує та підписує Акт здачі-приймання наданих послуг (форма - додаток №1 до Договору) та надає замовнику. Замовник після отримання Акту здачі-приймання наданих послуг підписує його, або, у разі наявності будь-яких зауважень, звертається до виконавця з листом-відмовою (п.п. 3.2., 3.3. Договору).

У пункті 5.1. Договору сторони погодили, що даний Договір набуває чинності з 04.10.2016, діє до 04.10.2017, але в будь-якому разі до повного виконання розрахунків між сторонами.

Додатковими угодами №1 від 01.02.2017 та №2 від 01.09.2017 до Договору вносились зміни до п. 3.1. Договору, зокрема, в частині розміру винагороди виконавця за надані послуги.

Сторони погодили, що винагорода виконавця за надані послуги визначається виключно обсягом наданих послуг та оформлюється Актом здачі-приймання наданих послуг за кожний розрахунковий період (календарний місяць) і складає 6400,00 грн. (за додатковою угодою №2 від 01.09.2017). Також, сторони погодили доповнити розділ 5 Договору пунктом 5.1., а саме: у випадку, якщо жодна зі сторін не заявить про розірвання Договору не пізніше 1-го місяця до моменту закінчення строку, встановленого п. 5.1. цього Договору, останній вважається автоматично пролонгованим на той же термін і на тих самих умовах.

Позивач за первісним позовом стверджує, що ним, як виконавцем, на виконання умов Договору надано відповідачу послуги, визначені п. 1.1 Договору, що підтверджується Актом здачі-приймання наданих послуг №17 від 27.04.2018 на суму 6400,00 грн. за період з 01.04.2018 по 27.04.2018, Актом здачі-приймання наданих послуг №18 від 31.05.2018 на суму 6400,00 грн. за період з 01.05.2018 по 31.05.2018, які підписані та скріплені печатками представників сторін без зауважень.

Додатковою угодою №3 від 31.05.2018 до Договору, сторони вирішили розірвати Договір про надання послуг від 04.10.2016 №18 з 31.05.2018 у зв`язку з пропозицією УДП "Укрінтеравтосервіс" про розірвання Договору. При цьому в пункті 2 Додаткової угоди №3 до Договору сторони погодили, що УДП "Укрінтеравтосервіс" має перед ФОП Сидоренком В .В ., на момент укладення цієї додаткової угоди, не виконані зобов`язання зі сплати винагороди за надані послуги за квітень та травень 2018 року в розмірі 12800, грн. Згідно п. 3 Додаткової угоди №3 до Договору, УДП "Укрінтеравтосервіс" бере на себе зобов`язання по виплаті грошових коштів в сумі 12800,00 грн. перед ФОП Сидоренком В.В. в строк до 01.09.2018.

У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за Додатковою угодою №3 до Договору, позивачем на адресу відповідача надіслано вимогу б/н від 03.09.2018 (докази надіслання наявні в матеріалах справи), проте така вимога залишена відповідачем без відповіді.

Також позивачем надіслано на адресу відповідача претензію №1 від 03.10.2018 з вимогою оплатити вартість наданих послуг у сумі 12800,00 грн, проте відповідачем зазначена претензія залишена без відповіді та реагування у зв`язка з чим позивач звернувся з позовом до суду про стягнення 15874,42 грн., з яких 12800,00 грн. основної заборгованості, 1611,03 грн. пені, 844,80 грн. інфляційних втрат, 274,04 грн. 3 % річних, 1611,03 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В силу вимог ст. ст. 525, 526, 530, 610, 612 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню належним чином у встановлений строк та припиняється виконанням, проведеним належним чином. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Заперечуючи проти первісного позову відповідач зазначив, що фактично послуги позивачем не надавались, оскільки, позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували надання ним письмових консультацій з правових питань та довідки з чинного законодавства України, здійснення аналізу текстів договорів та правової експертизи договорів, а також участі позивача у судових засіданнях. Крім того, відповідач посилається на те, що Акти здачі-приймання наданих послуг не містять детального опису послуг, які надані позивачем, що не дає змоги встановити обсяг фактично наданих послуг.

Натомість, суд апеляційної інстанції вважає вказані заперечення безпідставними з огляду на те, що укладений між сторонами Договір не містить вимог до форми Актів здачі-приймання наданих послуг.

В наявних в матеріалах справи Актах здачі-приймання наданих послуг №17 від 27.04.2018, №18 від 31.05.2018 зазначено, що виконавцем надано обсяг послуг, визначених п. 1.1. Договору, такі акти підписані представниками сторін без зауважень. Відповідачем за первісним позовом не надано доказів звернення до позивача за первісним позовом у відповідності до п. 3.3. Договору з листом-відмовою у разі наявності будь-яких зауважень стосовно наданих послуг.

Крім того, в матеріалах справи містяться Акти здачі-приймання наданих послуг №01 від 04.11.2016, №02 від 30.11.2016, №03 від 31.12.2016, №04 від 31.01.2017, №05 від 28.02.2017, №06 від 31.03.2017, №5 від 03.05.2017, №06 від 31.05.2017, №07 від 30.06.2017, №08 від 31.07.2017, №09 від 31.08.2017, №10 від 29.09.2017, №11 від 31.10.2017, №12 від 30.11.2017, №13 від 29.12.2017, №14 від 31.01.2018, №15 від 28.02.2018, які підписані представниками сторін без зауважень та підтверджують, що починаючи з дня укладення спірного Договору послуги виконавцем надавались, а замовником приймались та відповідно оплачувались.

Заборгованість у відповідача виникла за Актами здачі-приймання наданих послуг №17 від 27.04.2018 та №18 від 31.05.2018, які за змістом та обсягом є аналогічними з вищевказаними Актами здачі-приймання наданих послуг, які підписані відповідачем без зауважень та оплачені.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність посилання відповідача на те, що наявні в матеріалах справи докази надання позивачем відповідачу послуг за Договором (зокрема, довіреності №1/01-04-894 від 04.11.2016, №1/01-04-458 від 23.05.2017, №1/01-04-219 від 21.03.2018, видані Українським державним підприємством по обслуговуванню іноземних та вітчизняних засобів "Укрантеравтосервіс" Сидоренку В.В . представляти інтереси підприємства в різних установах, організаціях, судах тощо, заяви про ознайомлення зі справами та матеріалами виконавчого провадження, видачу копій рішень, надання інформації, заяви про вчинення виконавчих дій за підписом Сидоренка В.В. , судові повістки, письмові заперечення на позовну заяву, відповіді на запити, які адресовані Сидоренку В.В. , скарги на дії державного виконавця, адміністративний позов, копії судових рішень та ухвал, листи ДВС, заява про уточнення позовних вимог, заява про долучення документів до матеріалів справи, клопотання про поновлення процесуальних строків, листи з резолюціями директора філії УДП "Укрантеравтосервіс" до виконання Сидоренку В.В. , клопотання про звільнення від сплати судового збору, клопотання про забезпечення адміністративного позову тощо) не підтверджують факт надання саме позивачем таких послуг, оскільки, з аналізу вказаних документів встановлено, що представництво у судових органах влади та підписання процесуальних документів здійснювалось в.о. директора філії Рісухіним І.В ., а не ФОП Сидоренком В.В ., оскільки потреба у наданні кваліфікованої правової допомоги і укладення з цією метою спірного Договору з ФОП Сидоренком В.В. виключає можливість складення процесуальних документів, інших запитів та листів, а також участі у судових засіданнях безпосередньо в.о. директора філії Рісухіна І .В.

Також колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції стосовно заперечень відповідача щодо відсутності у позивача свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю і, як наслідок, неможливість надання ФОП Сидоренком В.В . послуг згідно договору, з посиланням на положення Конституції України, Перехідних положень Конституції України, Закону України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та строку дії договору.

З огляду на викладене, з урахування встановлення факту надання позивачем відповідачу послуг та невиконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості наданих послуг за Актами здачі-приймання наданих послуг №17 від 27.04.2018 та №18 від 31.05.2018 в розмірі 12800,00 грн, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 12800,00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім стягнення основної заборгованості, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просив суд стягнути з відповідача 1611,03 грн. пені, 274,04 грн. 3% річних, 844,80 грн. інфляційних втрат та 1611,03 грн. процентів за користування чужими коштами, нарахованих на заборгованість відповідача за період з 01.05.2018 по 31.01.2019.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Статтею 547 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Враховуючи те, що сторонами не встановлено та не погоджено у договорі №18 від 04.10.2016 відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, позивачем безпідставно нараховано пеню, а тому вимога щодо стягнення пені в розмірі 1611,03 грн є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст. 536 Цивільного кодексу України).

Колегією суддів встановлено, що умовами Договору розмір процентів за користування відповідачем чужими грошовими коштами не встановлено.

Доводи позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин положень частини першої статті 1048 ЦК України за аналогією закону для визначення розміру процентів є помилковими, оскільки у даній справі йдеться про неправомірну поведінку боржника (в той час як ч.1 ст. 1048 ЦК України застосовується у випадку правомірної поведінки), крім того, у даному випадку відсутні підстави для застосування аналогії закону, передбаченої ст.8 ЦК України.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача 1611,03 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

За приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено вище, відповідач у встановлений строк свого обов`язку по оплаті вартості наданих послуг належним чином не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Суд апеляційної інстанції погоджується із здійсненим судом першої інстанції розрахунком відсотків річних та інфляційних втрат, та вважає, що з урахуванням факту порушення відповідачем грошового зобов`язання, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 274,04 грн та інфляційних втрат у розмірі 797,98 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В іншій частині позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат не підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги за зустрічним позовом про визнання недійсним договору про надання послуг №18 від 04.10.2016, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначено вище, в обґрунтування поданої заяви позивач за зустрічним позовом посилався на те, що договір про надання послуг №18 від 04.10.2016 укладено без погодження генерального директора УДП "Укрінтеравтосервіс", який згоди на укладення такого Договору згідно п. 6.10 Положення про філію не надавав.

Відповідно до п. 6.10 Положення про філію, директор філії має право укладати угоди, а також інші правочини, на закупівлю товарів, послуг та робіт з фізичними та юридичними особами, якщо вартість предмета закупівлі (в тому числі сума всіх правочинів в межах одного предмета закупівлі) перевищує двадцять тисяч гривень (без урахування податку на додану вартість) на календарний рік, лише за умови попереднього їх погодження генеральним директором. Зазначене положення застосовується до тих правочинів, за якими Філія виступає платником (боржником щодо зобов`язання сплатити кошти).

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що Філія УДП по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" листом №181 від 17.10.2016 зверталась до УДП "Укрінтеравтосервіс" з проханням погодити договір №18 від 04.10.2016 та видати відповідну довіреність Сидоренку В . В. для представництва інтересів та захисту порушуваних прав Філії. Пороте, УДП "Укрінтеравтосервіс" спірний Договір не погоджувало, довіреності або будь-яких інших документів, уповноважуючих Сидоренка В.В. на представництво інтересів Філії не надавало.

Таким чином, на думку позивача за зустрічним позовом, враховуючи, що укладення в.о. директора філії УДП "Укрінтеравтосервіс" з ФОП Сидоренком В.В . спірного Договору, без схвалення УДП "Укрінтеравтосервіс" не входить до змісту його представницьких функцій, що передбачені Положенням про філію, тому, Договір укладено з перевищенням повноважень, він суперечить актам цивільного законодавства, фактично не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, у зв`язку з чим такий Договір має бути визнано судом недійсним. Крім того, позивач за зустрічним позовом посилається на те, що в.о. директора Філії підписував Договір та додаткові угоди №№1, 2, 3 до Договору без відома УДП "Укрінтеравтосервіс", а тому, оспорюваний Договір вчинено у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони (УДП "Укрінтеравтосервіс") з другою стороною (ФОП Сидоренком В.В. ).

Колегією суддів встановлено, що в.о. директора філії "Дніпропетровський державний обласний навчально-курсовий комбінат" УДП "Укрінтеравтосервіс" листом №1/01-04-894 від 17.10.2016 звернувся до генерального директора УДП "Укрінтеравтосервіс" з проханням погодити Договір про надання послуг №18 від 04.10.2016 та видати відповідну довіреність ФОП Сидоренку В .В . для представництва інтересів та захисту порушених прав Філії.

Як встановлено вище, після укладення спірного Договору №18 від 04.10.2016 його було схвалено, зокрема, шляхом надання довіреностей ФОП Сидоренку В .В. у 2016, 2017, 2018 роках, а також, оплатою наданих послуг протягом 2016, 2017 років та частково в 2018 році. Подані відповідачем за зустрічним позовом документи на підтвердження факту наданих послуг, згідно Актів здачі приймання-передачі наданих послуг, безпосередньо стосуються виконання умов оспорюваного Договору.

Відсутність відповіді на лист №181 від 17.10.2016 про погодження укладеного Договору №18 від 04.10.2018 не може бути належним та допустимим доказом відмови такого схвалення.

У відповідності до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У відповідності до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Органи юридичної особи діють у межах повноважень, наданих їм установчими документами та законом. Орган юридичної особи як її частина представляє інтереси останньої у відносинах з іншими суб`єктами права без спеціальних на те повноважень (без довіреності). Між юридичною особою та її органом правові відносини не виникають, а тому дії її органу визнаються діями самої юридичної особи.

У відносинах з третіми особами слід виходити з презумпції наявності достатнього обсягу повноважень на здійснення дієздатності юридичної особи як у одноособового органу юридичної особи, так і керівника її колегіального органу.

Як зазначено в пункті 3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", якщо контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо: такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 Цивільного кодексу України); про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень.

Як вбачається з преамбули Договору про надання послуг №18 від 04.10.2016 при підписанні вказаного договору в.о. директора Філії "Дніпропетровський державний обласний навчально-курсовий комбінат" УДП "Укрантеравтосервіс" діяв на підставі Положення та довіреності.

Відповідно до п. 6.4. Положення, директор Філії виконує свої обов`язки в межах повноважень, визначених цим Положенням, та наданими довіреностями.

Відповідно до довіреності №1/01-04-730 від 06.09.2016 Державне підприємство Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних засобів "Укрінтеравтосервіс" в особі генерального директора Довбиша О.М. , який діє на підставі Статуту з метою забезпечення ефективного ведення господарської діяльності філії "Дніпропетровський державний обласний навчально-курсовий комбінат" УДП "Укрінтеравтосервіс" уповноважує виконуючого обов`язки директора Філії УДП "Укрінтеравтосервіс" Рісухіна І.В., зокрема, підписувати договори, угоди та інші документи, пов`язані з виконанням зазначених в довіреності доручень, вести всі фінансово-бухгалтерські операції, що стосуються діяльності Філії.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав вважати, що в.о. директора Філії "Дніпропетровський державний обласний навчально-курсовий комбінат" діяв з перевищенням наданих йому повноважень, оскільки право на укладення в.о. директора Філії "Дніпропетровський державний обласний навчально-курсовий комбінат" спірного Договору від імені УДП "Укрантеравтосервіс" було прямо передбачено довіреністю №1/01-04-730 від 06.09.2016.

Крім того, як встановлено вище, оскільки виконавцю за Договором - ФОП Сидоренку В .В. від імені УДП "Укрантеравтосервіс" 04.11.2016 за №1/01-04-894, 23.05.2017 за №1/01-04-458 та 21.03.2018 за №1/01-04-219 видано довіреності на представництво інтересів УДП "Укрінтеравтосервіс" в державних, громадських, господарських, та інших підприємствах, організаціях, установах незалежно від їх форми власності, підпорядкування та галузевої належності, органах судової влади, вчиняти всі необхідні дії в інтересах підприємства та у відповідача за первісним позовом не було жодних зауважень щодо цієї обставини; послуги, надані позивачем за первісним позовом на виконання умов Договору оплачувались відповідачем за первісним позовом протягом тривалого часу, зазначене свідчить про схвалення такого правочину УДП "Укрантеравтосервіс".

Також, як вірно встановлено судом першої інстанції, належних та допустимих доказів на підтвердження наявності зловмисної домовленості ФОП Сидоренком В.В. (позивачем за первісними позовом) та в.о. директора Філії під час укладення спірного договору позивачем за зустрічним позовом не надано, як і не надано доказів звернення до правоохоронних органів з цього приводу. Твердження позивача за зустрічним позовом спростовуються діями останнього, зокрема, оплатою наданих послуг, підписанням актів здачі-приймання наданих послуг, видачею довіреностей, а також тим, що довіреності від 04.11.2016 за №1/01-04-894, від 23.05.2017 за №1/01-04-458 та від 21.03.2-18 за №1/01-04-219, видані ФОП Сидоренку на представництво інтересів УДП "Укрінтеравтосервіс" до цього часу не відкликані та не скасовані.

З огляду на викладене, враховуючи те, що позивачем за зустрічним позовом не доведено обставин, які на його думку, є підставою для визнання недійсним Договору про надання послуг №18 від 04.10.2016, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість позовної вимоги за зустрічним позовом та відмову в зустрічному позові Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" про визнання недійсним Договору про надання послуг №18 від 04.10.2016.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів "Укрінтеравтосервіс" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 07.05.2019 у справі №904/5304/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №904/5304/18 повернути Господарському суду Київської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 29.08.2019.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді М.Л. Яковлєв

М.Г. Чорногуз