СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2019 р. Справа № 905/2411/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О.

без виклику та повідомлення учасників справи

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ (вх. №2059 Д/2-5)

на рішення господарського суду Донецької області від 09.04.2019 у справі № 905/2411/18 (суддя Шилова О.М., повний текст рішення складено 19.04.2019)

за позовом Публічного Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю КВАНТ ЕНЕРГІЯ, м.Бахмут Донецької області

про стягнення 99545,83 грн. пені, 7589,91грн 3% річних, 22530,03 грн. інфляційних втрат,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2018 року Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю КВАНТ ЕНЕРГІЯ про стягнення 99545,83грн. пені, 7589,91 грн. 3% річних, 22530,03 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором постачання природного газу №4226/16-БО-6 від 15.12.2015.

Рішенням господарського суду Донецької області від 09.04.2019 у справі № 905/2411/18 у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до ТОВ КВАНТ ЕНЕРГІЯ про стягнення 99545,83грн. пені, 7589,91грн. 3% річних, 22530,03грн. інфляційних втрат відмовлено. Судові витрати покладено на позивача.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Донецької області від 09.04.2019 у справі № 905/2411/18 скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції неправомірно застосовано норми Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" до спірних правовідносин, оскільки, виходячи з аналізу статтей 1-3 вказаного Закону, учасниками процедури врегулювання заборгованості (що включає, у тому числі, і списання заборгованості) є теплопостачальні і теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру. Проте, матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання за спожиті енергоносії, тому застосування частини 3 статті 7 наведеного Закону є неправомірним.

Згідно протоколу системи автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2019 для розгляду справи №905/2411/18 було сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - доповідач Тарасова І.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.07.2019 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ на рішення господарського суду Донецької області від 09.04.2019 у справі № 905/2411/18 та вирішено здійснити її розгляд у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи про що повідомлено сторони.

04.09.2019 у зв`язку з відпусткою судді Шевель О.В. автоматизованою системою розподілу апеляційних скарг між суддями здійснено заміну вибулого судді і для розгляду справи №905/2411/18 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов

Враховуючи викладене та зважаючи на приписи ч. 14 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги позивача на рішення господарського суду господарського суду Донецької області від 09.04.2019 у справі № 905/2411/18 розпочався спочатку.

Розглянувши в порядку письмового провадження матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, перевіривши в межах вимог апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як свідчать матеріали та було правильно встановлено господарським судом першої інстанції, 15.12.2015 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю Квант Енергія, споживачем, було укладено договір постачання природного газу №4226/16-БО-6 (далі договір), відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язався передати у власність Споживачу у 2016 році природний газ, а Споживач прийняти та оплатити цей газ на умовах Договору.

Згідно з п.1.2. договору газ, що постачається за Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам.

Пунктами 1.3. та 2.1. договору встановлено, що за договором постачається газ, ввезений на митну територію України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00; Постачальник передає Споживачу з 01.01.2016 по 31.03.2016 (включно) газ обсягом до 123600 куб.м.

Відповідно до пункту 6.1. Договору оплата за природний газ проводиться Споживачем виключно грошовими коштами відповідно до цін, умов і порядку зарахування коштів, визначених у пункті 5.2 Договору або у відповідних додаткових угодах. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок Постачальника. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як встановлено пунктом 6.3. договору, платежі за договором здійснюються на поточний рахунок постачальника з урахуванням вимог чинного законодавства щодо відкриття поточних рахунків із спеціальним режимом використання підприємствами, що виробляють теплову енергію.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також договором (пункт 8.1. Договору).

Відповідно до пункту 8.2. договору у разі невиконання споживачем п.6.1 Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з пунктом 12 договору він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 до 31.03.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Додатковими угодами №2 від 29.01.2016 та №3 від 22.02.2016 до договору сторони домовлялись про зміну ціни на газ (а.с.22, 23).

Додатковою угодою №4 від 28.03.2016 до договору (а.с.24-26) сторони домовились про зміну ціни на газ (п.6 угоди), а також про продовження строку дії Договору до 30.09.2016 (п.п.1, 12 угоди) та виклали п.6.1. договору у наступній редакції: Оплата планових обсягів газу здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.7 угоди).

Договір та додаткові угоди до нього підписані представниками обох сторін та скріплені їхніми печатками.

З актів приймання-передачі природного газу від 31.01.2016, 29.02.2016, 31.03.2016 та 30.04.2016 (а.с.27-30) вбачається, що відповідач на підставі Договору прийняв від позивача у січні квітні 2016 року природний газ в обсязі 132510куб.м загальною вартістю 1059215,85грн.

У вказаних актах сторони зазначали, що НАК Нафтогаз України передає, а ТОВ «Квант Енергія» приймає імпортований природний газ за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ НАК Нафтогаз України, для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам.

Акти підписані без зауважень і скріплені печатками обох сторін.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач в обґрунтування позову посилається на те, що відповідач не здійснив оплату за поставлений йому позивачем переданий газ у строк, визначений договором №4226/16-БО-6 від 15.12.2015 постачання природного газу, чим порушив умови господарського зобов`язання, встановлені зазначеним договором та законом.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе за п.6.1 Договору зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 99545,83грн пені за прострочення оплати отриманого у січні квітні 2016 року газу, нарахованої на заборгованість за:

- січень 2016 року в сумі 39058,85грн за період 16.02.2016 14.06.2016,

- лютий 2016 року в сумі 36958,01грн за період 15.03.2016 30.06.2016,

- березень 2016 року в сумі 17785,47грн за період 26.04.2016 17.08.2016,

- квітень 2016 року в сумі 5743,50грн за період 26.05.2016 26.09.2016.

Також позивач на підставі приписів ст.625 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача 22530,03грн інфляційних, нарахованих на заборгованість за:

- січень 2016 року в сумі 11468,62грн за період березень травень 2016 року,

- лютий 2016 року в сумі 11061,41грн за період квітень червень 2016 року,

та 7589,91грн 3% річних, нарахованих на заборгованість за:

- січень 2016 року в сумі 2784,26грн за період 16.02.2016 14.06.2016,

- лютий 2016 року в сумі 2818,04грн за період 15.03.2016 30.06.2016,

- березень 2016 року в сумі 1467,85грн за період 26.04.2016 17.08.2016,

- квітень 2016 року в сумі 519,76грн за період 26.05.2016 26.09.2016.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що оскільки погашення заборгованості за переданий позивачем відповідачу природний газ у 2016 році було здійснено у повному обсязі до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", то відповідно до положень вказаного Закону, нараховані на таку заборгованість пеня та 3% річних та інфляційні втрати підлягали списанню.

Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується із таким висновком господарського суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача 99545,83грн. пені, 7589,91 грн. 3% річних, 22530,03 грн. інфляційних втрат, нарахованих за неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу №4226/16-БО-6 від 15.12.2015.

У відповідності до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України та положень ст. 626 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язань або їх зміна не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч.1. ст.692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.1-2 ст. 549 ЦК України ).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються на підставі ч. 6 ст. 231 ГК України у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У частині 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З підписаного відповідальною особою позивача і скріпленого печаткою Розрахунку штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань за договором №4226/16-БО-6 від 15.12.2015 станом на дату остаточного розрахунку (а.с.12-14), а також доданих до позову копій банківських виписок (а.с.33-66) вбачається, що остаточний розрахунок за поставлений у січні квітні 2016 року природний газ споживачем здійснений 27.09.2016.

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до нього, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води;

Згідно з ст. 2 цього Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 ст. 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Водночас ч. 3 ст. 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені) інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, ще підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016р.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів частини третьої статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статтями 1, 2, 3 Закону, за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.

Відповідні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 13.02.2019 по справі №924/292/18, від 29.01.2018 по справі №904/10745/16, від 07.02.2018 по справі №927/1152/16, від 14.02.2018 по справі №908/3211/16, від 22.02.18 по справі №922/4355/14.

Як вже зазначалось, остаточний розрахунок за поставлений у січні квітні 2016 року природний газ по договору №4226/16-БО-6 від 15.12.2015 споживачем здійснений 27.09.2016, що відображено у доданому позивачем до позовної заяви розрахунку штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань за договором №4226/16-БО-6 від 15.12.2015 станом на дату остаточного розрахунку, а також доданих до позову копій банківських виписок.

Таким чином, до дня набрання чинності Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії відповідач здійснив погашення заборгованості за природний газ відповідно до договору №4226/16-БО-6 від 15.12.2015.

Виходячи зі змісту ч.3 ст.7 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до 30.11.2016 року, неустойка (пеня), проценти річних не нараховуються, а нараховані - підлягають списанню з 30.11.2016 року.

З огляду на викладені норми ч. 3 ст.7 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії та з урахуванням повного погашення відповідачем до 30.11.2016 вартості отриманого за договором №4226/16-БО-6 від 15.12.2015, колегія суддів приходить до висновку, що у стягненні нарахованих позивачем 99545,83грн. пені, 7589,91 грн. 3% річних, 22530,03 грн. інфляційних втрат слід відмовити.

В апеляційній скарзі апелянт наголошує на тому, що застосування до спірних правовідносин Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії є неправомірним, оскільки матеріали справи не містять належних доказів включення відповідача до відповідного реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, тоді як включення підприємства до вказаного реєстру, є необхідною умовою для здійснення процедури врегулювання заборгованості.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи дійсно не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Водночас, частина 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії, оскільки застосування приписів ч. 3 ст. 7 цього Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом, зокрема, застосування даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої ст.ст. 1, 2, 3 Закону.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 15.03.2018 у справі № 904/10736/16, від 22.05.2018 у справі №905/3266/16.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Окрім того, колегія суддів враховує правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 29.01.2019 по справі №925/108/18 про те, що вимогу стосовно включення до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії (як передумову для застосування процедури реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ) встановлено для теплогенеруючих та теплопостачальних організацій, які не погасили до 31.12.2016 заборгованість перед постачальником за спожитий до 01.07.2016 природний газ. Відтак, до заборгованості, що виникла та була погашена споживачем до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", не можуть бути застосовані правила та вимоги щодо необхідності включення підприємства до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

В силу приписів статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.275-280 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду винесено у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням положень статті 129 ГПК України, здійснені ним судові витрати за апеляційною скаргою останньому не відшкодовуються.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 281-284 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 09.04.2019 у справі № 905/2411/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 11.09.2019

Головуючий суддя І.В. Тарасова

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.О. Крестьянінов