СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2019 р. Справа № 922/937/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Білецька А.М. , суддя Зубченко І.В.

за участю секретаря судового засідання Бірчак К.Є. .

За участю представників сторін:

від позивача - адвокат Коваленко С.В., свідоцтво №6780/10 від 27.06.18р.

від відповідача - адвокат Радигін Є.С., свідоцтво № 97- від 03.06.11р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх. № 2213 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від "19" червня 2019 р. (повний текст підписано 20.06.2019р. у місті Харків) у справі №922/937/19 суддя Добреля Н.С.

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області, м. Лозова, Харківська область

про стягнення 494876,21 грн.

ВСТАНОВИЛА:

01.04.2019 року Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ звернулось з позовом до Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області, м. Лозова, Харківська область про стягнення 321268,69 грн. пені, 45895,53 грн. 3% річних та 127712,00 грн. інфляційних втрат за договором №2576/1617-БО-32 постачання природного газу від 31.10.2016р. (а.с. 4-9).

Рішенням господарського суду Харківської області від 19.06.2019р. по справі №922/937/19 позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області про стягнення 321268,69 грн. пені, 45895,53 грн. 3% річних та 127712,00 грн. інфляційних втрат за договором №2576/1617-БО-32 постачання природного газу від 31.10.2016р. задоволені частково (а.с.141-146).

Стягнуто з Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області на користь Акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" пеню в сумі 96 380,60 грн., 3% річних в розмірі 45895,53 грн., інфляційні втрати у розмірі 127712,00 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 7423,20 грн. В частині стягнення пені в розмірі 224 888,08 грн. в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням суду встановлено, що відповідач оплату за переданий газ у період з жовтня 2016 року по березень 2017 року здійснював несвоєчасно, чим порушив п.6.1. договору № 2576/1617-БО-32 постачання природного газу.

Суд дійшов висновку щодо часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення на 90% від розміру штрафних санкцій, зменшивши пеню на 70%, оскільки відповідач є підприємством, яке створене для задоволення потреб споживачів, у тому числі населення та державних органів в теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання, водовідведення. Також суд встановив, що у відповідача є наявний дефіцит коштів, через несплати з боку населення за спожиті послуги. Таким чином, борги населення за комунальні послуги у відповідності до інформації про нарахування, надходження та заборгованість за теплову енергію спричинили велику заборгованість КП "Теплоенерго" Лозівської районної ради Харківської області.

Позивач, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Харківської області від 19.06.2019р. по справі №922/937/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 224 888,08 грн. та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині повністю (а.с.141-146).

Скаржник вважає зазначене рішення суду таким, що прийнято з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значенням для справи.

Апелянт зазначає, що рішення в частині відмови у стягненні пені в сумі 223 888,09 грн. прийнято з порушенням норм матеріального права, зокрема ст. 233 Господарського кодексу України, ст. ст. 549-552, 599, 625 Цивільного кодексу України без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню в цій частині.

Скаржник не погоджується з судом першої інстанції, оскільки при вирішенні питання щодо зменшення неустойки суд повинен був оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, крім того, сторонами обумовлено в договорі забезпечення зобов`язання неустойкою, а тому суд неправомірно самостійно визначив розмір пені.

Апелянт вважає, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконавцю покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2019 року сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Зубченко І.В., Чернота Л.Ф.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.07.2019р. апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з ненаданням доказів зі сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.08.2019р. по справі №922/937/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Україна», встановлено строк відповідачу до 26.08.2019 року включно для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 194-196).

На адресу Східного апеляційного господарського суду 21.08.2019р. від відповідача Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області, м. Лозова надійшов відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання позивачу у справі. В зазначеному відзиві відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін (а.с. 199).

Відзив за апеляційну скаргу розглянуто та залучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.08.2019р. розгляд справи №922/937/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» призначено на 11.09.2019р. об 09:30 год. (а.с. 204-205).

Відповідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2019 року, у зв`язку з перебуванням судді Чернота Л.Ф. у відпустці, сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Білецька А.М., Зубченко І.В.

У судовому засіданні позивач підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити, рішення господарського суду Харківської області від 19.06.2019 року по справі №922/937/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 223888,09 грн. скасувати, позовні вимоги задовольнити в цій частині повністю.

У судовому засіданні відповідач заперечував проти апеляційної скарги, просив рішення господарського суду Харківської області від 19.06.2019 року по даній справі залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. ст. 222, 223 ГПК України судом під час розгляду даної справи було здійснено повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та складено протокол судового засідання.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши позивача та відповідача, розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Позивач, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є юридичною особою (), що підтверджено відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідач, Комунальне підприємство «Теплоенерго» Лозівської районної ради Харківської області є юридичною особою (), основним видом господарської діяльності якого є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, що підтверджено відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ( за договором - постачальник) та Комунальним підприємством "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області ( за договором - споживач) 31.10.2016 укладено договір № 2576/1617-БО-32 постачання природного газу (далі - договір) (а.с. 19-27).

За вказаним договором постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1. Договору).

Пунктом 2.1 постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року(включно) газ обсягом до 3656,703 тис. куб.м.

Відповідно до п. 3.2 споживач подає постачальнику до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання природного газу, належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. У разі неподання або несвоєчасного подання заявки споживачем постачальник може користуватися плановими обсягами, зазначеними в пункті 2.1 цього договору, на відповідний місяць.

Згідно з п. 3.4. договору приймання -передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання передачі.

Пунктом 5.2 договору (в редакції додаткової угоди № 3 від 30.12.2016 року) сторони узгодили, що ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором становить 4942,00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20 %. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 5930,40 грн.

Згідно пункту 6.1 Договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно п. 8.2 у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 12.1 Договору, договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 року до 30 березня 2017 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

В подальшому сторонами було внесено в договір ряд змін щодо обсягів поставки природного газу та ціни, які закріплені у додаткових угодах № 1, № 2, № 3, № 4, № 5 та № 6. (а.с. 25-31).

На виконання умов договору, за період з жовтня 2016 року по січень 2017 року позивач передав відповідачу природний газ на загальну суму 2 148 208,59грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016, 30.11.2016, 31.12.2016, 31.01.2017 (а.с. 32-35).

Як свідчать матеріали справи, відповідач оплату за переданий позивачем газ у період з жовтня 2016 по березень 2017 здійснював несвоєчасно, чим порушив умови господарського зобов`язання, що слугувало підставою для звернення до суду із зазначеним позовом (а.с.4-9).

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Господарського процесуального кодексу України.

За приписами статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1 ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За своєю правовою природою договір №3955-1617-КП-24 постачання природного газу від 28.10.2016р. є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 вищевказаної статті, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір, укладений сторонами з дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов`язкову силу для сторін. Будучи пов`язаними взаємними правами та обов`язками (зобов`язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, до звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 ГК України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 ст. 230 ГК України встановлено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності до п. 8.2 договору, в якому визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. Договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21%, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Вказаний пункт договору узгоджується з положеннями ст. ст.1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", згідно яких платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За розрахунком позивача, сума пені за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором у жовтні 2016 - березні 2017 року, з урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу перед позивачем за договором, становить 321 268, 69 грн. за період з 26.11.2016р. по 31.08.2017р.

Відповідач не є кінцевим споживачем одержаного природного газу, придбаний за договором постачання природного газу №2576/1617-БО-32 від 31.10.2016 газ використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (п.1.2 договору).

Судом першої інстанції було частково задоволено клопотання відповідача та зменшено розмір пені на 70% з урахуванням того, що відповідач є підприємством, яке створене для задоволення потреб споживачів, у тому числі населення та державних органів в теплопостачанні у вигляді опалення, гарячого водопостачання та водовідведення. Однією з причин тяжкого економічного стану відповідача є дефіцит коштів, пов`язаний з несплатами за спожиті послуги. Надані відповідачем фінансові звіти підтверджують існування дебіторської заборгованості від надання послуг теплопостачання, що також було враховано судом.

Отже, враховуючи статус, значимість підприємства відповідача для населення та держави з огляду на постачання відповідачем теплової енергії саме населенню та бюджетним організаціям, а також приймаючи до уваги співвідношення розміру заподіяних позивачу збитків і заявлених до стягнення сум, суд першої інстанції дійшов висновку про винятковість даного випадку та наявність підстав для зменшення пені на 70%, тобто на 224 888, 09 грн. Також, при визначенні розміру зменшення пені суд керувався своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апелянт не згоден зі зменшенням судом першої інстанції розміру пені, оскільки вважає, що суд не з`ясував повністю обставини справи, не врахував доводи позивача, чим порушив норми матеріального права, що призвело до прийняття неправомірного рішення.

Дані твердження апелянта відхиляються з наступного.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України передбачено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Пунктом 3 ст. 551 ЦК України також передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно зменшення розміру пені на 70% та вважає, що судом першої інстанції були враховані інтереси позивача та матеріальний стан підприємства відповідача, яке опинилося у дуже складній фінансовій ситуації, оскільки борги населення за комунальні послуги у відповідності до інформації про нарахування, надходження та заборгованість за теплову енергію КП «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області досягли по теплопостачанню на 01.04.2019р. суму заборгованості у розмірі 106 570 648, 97 грн. Також пільги та субсидії надаються несвоєчасно, обсяг заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію склав суму в розмірі 4 467 222,00 грн., погашення якої не вирішено.

Крім того, матеріали справи не містять жодних документів, які підтверджують факт виникнення у позивача збитків та будь-яких інших негативних наслідків у зв`язку із допущенням прострочення відповідачем виконання зобов`язань за даним договором.

Таким чином, судом першої інстанції застосовано повноваження щодо зменшення заявленої пені при повному дослідженні усіх необхідних на те умов, а тому і підстав для зміни чи скасування судового рішення в цій частині суд апеляційної інстанції не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, рішення місцевого господарського суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому повинно бути залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Харківської області від 19.06.2019р. по справі №922/937/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 19.06.2019р. у справі №922/937/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Східний апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 13.09.2019р.

Головуючий суддя О.О. Радіонова

Суддя А.М. Білецька

Суддя І.В. Зубченко