ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2019 Справа № 908/1264/18

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №415-а

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Антонік С.Г., Кощеєв І.М.

секретар судового засідання Мацекос І.М.

за участю представників:

від позивача: Паламаренко Т.І., адвокат, ордер серії ЗР №57113 від 29.01.2019 (в режимі відеоконференції)

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.03.2019 у справі №908/1264/18 (головуючий суддя - Колодій Н.А., судді - Боєва О.С., Проскуряков К.В.; рішення ухвалене о 12:30 год. у місті Запоріжжя, повне судове рішення складено 03.04.2019)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром", м.Суми

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангард-Інвест", м.Запоріжжя

про стягнення суми 52769,53 грн. та зобов`язання поставити товар

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Сумихімпром" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангард-Інвест" про стягнення суми 26838,31 грн. пені, суми 25931,22 грн. штрафу та зобов`язання поставити товар.

Позовні вимоги обґрунтовані посланням на обставини неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №27/1112 від 11.09.2012.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.03.2019 у справі №908/1264/18 у задоволенні позову відмовлено.

Означене рішення суду вмотивоване тим, що позивачем не було надано належних доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, а наведені позивачем доводи спростовуються матеріалами справи.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.03.2019 у справі №908/1264/18 Публічне акціонерне товариство "Сумихімпром" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати означене рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, що мають значення для справи, не досліджені докази, які надавав позивач, чим порушено норми процесуального права, а висновки викладені в рішенні суду не відповідають обставинам справи. Так суд визнав недоведеним укладення між позивачем та відповідачем Додатку №24 від 05.03.2019 до Договору поставки №27/1112 від 11.09.2012, проте залишив поза увагою низку обставин, які спростовують такі висновки.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Авангард-Інвест" у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити рішення Господарського суду Запорізької області від 18.03.2019 у справі №908/1264/18 без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" без задоволення. В обґрунтування заперечень на апеляційну скаргу відповідач вказує, що судом правильно встановлено обставини, які вказують на відсутність та не підписання між сторонами Додатка № 24 від 05.03.2018 до Договору поставки №27/1112 від 11.09.2012.

В судовому засіданні 02.09.2019 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено такі обставини.

Між Публічним акціонерним товариством "Сумихімпром" (покупець, позивач у справі) та ТОВ "Авангард-Інвест" (постачальник, відповідач) був укладений Договір поставки №27/1112 від 11.09.2012, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець - прийняти та оплатити на умовах даного договору товар, згідно додатків, що є невід`ємними частинами договору (п. 1.1).

Відповідно до пункту 1.2. Договору додатки до договору оформлюються на кожну партію товару, підписуються уповноваженими представниками сторін, скріплюються печатками сторін та є невід`ємними частинами договору.

В додатках до Договору зазначаються: найменування товару, номенклатура, асортимент; кількість товару; вимоги щодо якості товару; ціна за одиницю товару; вартість партії товару; умови постачання товару; строк постачання партії товару; місце постачання партії товару; умови та строки оплати; інші умови в разі необхідності.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що поставка товару (партії) здійснюється постачальником згідно заявки покупця.

Для узгодження кількості та ціни товару (партії товару), що підлягає поставці за цим договором, покупець в строк до 28 числа календарного місяця, що передує календарному місяцю, в якому ним очікується постачання товару (партії товару), направляє постачальнику належним чином оформлені письмові замовлення. Замовлення направляються постачальнику поштою, а також додатково факсимільним зв`язком. Отримавши замовлення покупця постачальник розглядає його та готує додаток до договору на поставку товару підписує його та направляє для узгодження і підписання. У разі непогодження сторонами додатку до договору на поставку товару, договір в частині поставки товару, передбаченого таким непогодженим додатком до договору, вважається таким, що не відбувся.

Пунктом 1.2. Договору сторони визначили, що додатки до договору оформлюються на кожну партію товару, підписуються уповноваженими представниками сторін та скріплюються печатками сторін.

Таким чином, сторонами були встановлені чіткі умови щодо поставки товару, а саме згідно заявки покупця з подальшим оформленням додаткової угоди, яка підписується та скріплюється печатками обох сторін. Оформлена належним чином додаткова угода створює для сторін певні обов`язки, в тому числі обов`язок продавця поставити товар у встановлений строк, а у покупця отримати та оплатити його. У разі порушення однією із сторін свого зобов`язання інша сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Тобто, відповідно до умов договору поставки № 27/1112 від 11.09.2012, укладання додаткової угоди на поставку товару є обов`язковим для сторін.

Так 05.03.2018 між сторонами укладено Додаток №24 до договору поставки №27/1112 від 11.09.2012 про поставку товару на суму 531000,00 грн.

Відповідно до Додатку №24 від 05.03.2018 підлягає поставці товар: хром металевий Х-99 (ДСТУ ГОСТ 5905-2004) в кількості 1,0 т за ціною 20000,00 грн./т без ПДВ на суму 240000,00 грн. без ПДВ; нікель Н1 (пластина) (ДСТУ ГОСТ 849-97) у кількості 0,5 т за ціною 385000,00 грн./т без ПДВ на суму 192500,00 грн. без ПДВ; феромолібден Фмо 60 (ДСТУ ГОСТ 4759-91) у кількості 4759-91 за ціною 500000,00 грн./т без ПДВ на суму 50000,00 грн. без ПДВ, а всього без ПДВ на суму 442500,00 грн., разом з ПДВ 20% 88500,00 грн. - 531000,00 грн.

Пунктом 5 Додатку №24 передбачено, що товар поставляється не пізніше 14 календарних днів з дати здійснення покупцем оплати в розмірі 50% вартості товару.

Зазначені умови поставки та оплати також викладені в листі відповідача №108 від 05.03.2018.

На оплату зазначеного товару відповідач виставив позивачеві рахунок №72 від 05.03.2018 на суму 531000,00 грн.

На виконання умов цього ж Додатку позивач здійснив 50% оплату товару в розмірі 265000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2657 від 23.03.2018.

Враховуючи здійснення оплати позивачем, відповідач зобов`язаний був поставити товар до 06.04.2018 включно.

Відповідачем здійснено часткову поставку товару на суму 259884,00 грн., що підтверджено видатковими накладними №193 від 12.04.2018, №195 від 13.04.2018, №206 від 19.04.2018 та №25 від 15.05.2018.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань позивач звернувся до позивача з претензією від 31.05.2018 вих. №15-1796, у якій вимагав здійснити поставку товару відповідно до умов Договору (Додатку №24) та у семиденний строк від дня пред`явлення даної вимоги перерахувати на розрахунковий рахунок ПАТ "Сумихімпром" нараховані штрафні санкції в сумі 45961,67 грн., з яких: 20030,45 грн. - пеня та 25931,22 грн. штраф 7%, відповідно до пункту 6.2. Договору та положень статті 231 Господарського кодексу України.

У своєму відзиві на претензію від 07.06.2018 за вих. №259 відповідач зазначив, що Додаток №24 від 05.03.2018 до Договору поставки №27/1112 від 11.09.2012 між ПАТ "Сумихімпром" та ТОВ "Авангард-Інвест" не підписувався, порядок оплати товару, умови постачання товару та їх строк сторонами відповідно до вимог п. 1.2. Договору не узгоджувався, а отже претензія ПАТ "Сумихіпром" є необґрунтованою та безпідставною. Разом із цим відповідач зазначив, що по виставленому ТОВ "Авангард-Інвест" рахунку №72 від 05.03.2018 ПАТ "Сумихімпром" здійснило лише часткову оплату, на яку й було передано товар. При цьому відповідач запропонував позивачеві для постачання товару підписати між сторонами відповідний додаток до договору, де узгодити усі умови, а якщо товар не потрібен, у в подальшому сторони не будуть співпрацювати, то написати на адресу ТОВ "Авангард-Інвест" листа про повернення невикористаних коштів у розмірі 5616,00 грн. на рахунок ПАТ "Сумихімпром".

Зазначені вище обставини стали підставою для звернення позивача до господарського суду із позовом до відповідача про стягнення в примусовому порядку з відповідача на користь позивача суми 26838,31 грн. пені, суми 25931,22 грн. штрафу та про зобов`язання відповідача поставити на адресу позивача товар: феромолібден Фмо 60 у кількості - 0,45 т, нікель Н1 (пластина) у кількості 0,018 т, хром металевий Х-99 у кількості 0,7 т.

Відмовляючи позивачеві в задоволенні таких позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що встановив, що позивачем до позовної заяви додано копію листа №108 від 05.03.2018 з пропозицією відповідача поставити товар та копію Додатку №24 від 05.03.2018 до Договору поставки № 27/1112 від 11.09.2012.

При цьому позивач зазначив, що у нього відсутній оригінал Додатку № 24 від 05.03.2018, оскільки цей додаток в двох екземплярах була направлена відповідачу для підписання, однак не повернута відповідачем. В той же час, підписаний з боку ТОВ "Авангард-Інвест" Додаток №24 був ним направлений на електрону адресу позивача. В якості доказів зазначеного, позивачем надано скриншоти з комп`ютера свої електронної пошти.

Відповідач, в свою чергу, зазначив, що на його поштову адресу додаткові угоди не надходили. Електронна пошта з якої отримано позивачем документи не є офіційною електронною адресою ТОВ "Авангард-Інвест", електронна адреса відповідача прив`язана до домену відповідача а-i.com.ua, за яким сплачується хостинг, і вона зазначена на фірмовому бланку та відома позивачу.

З наданих позивачем доказів суд першої інстанції встановив, що документи, які надходили на електронну скриньку позивача не містять електронного цифрового підпису особи, яка їх відправила, а електронна адреса відправника не є офіційною електронною адресою ТОВ "Авангард-Інвест". Ідентифікувати особу, яка є відправником електронних документів є неможливим. Крім того, умовами договору поставки № 27/1112 від 11.09.2012 не передбачено листування або обмін документами засобами електронного зв`язку.

Що стосується доказів направлення Додатку № 24 на адресу відповідача засобами поштового зв`язку, то на неодноразову вимогу суду позивачем не було надано будь-яких документів, які б свідчили про поштову відправку (поштову накладну, опис вкладення). Оригінал листа № 108 від 05.03.2018 також надано в копії.

За висновком суду першої інстанції, який зроблений з посиланням на оцінку доказів за правилами статей 74, 76, 77 та 78 Господарського процесуального кодексу України, оскільки в процесі розгляду справи позивачем не було надано належних доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, а наведені позивачем доводи спростовуються матеріалами справи, то відповідно матеріалами справи не доведено, що між сторонами склалися господарські відносини на підставі Додаткової угоди № 24 від 05.03.2018. А отже, підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання поставити товар на підставі Додатку № 24 від 05.03.2018 відсутні.

За наведеного вище висновку суд першої інстанції також дійшов до наступного висновку, що оскільки головною умовою для стягнення з боржника пеня та штрафу є встановлення факту порушенням боржником виконання зобов`язання, проте враховуючи те, що позивачем не доведено факт виникнення зобов`язань за Додатковою угодою № 24 від 05.03.2019, то й підстави притягнення відповідача до господарсько-правової відповідальності у вигляді стягнення штрафу також відсутні.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з таких мотивів.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу постачання товарів.

Як правильно вказав суд першої інстанції, частина 1 статті 3 Господарського кодексу України визначає, що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно з частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За умовами статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 263 Господарського кодексу України визначено, що господарсько-торговельна діяльність опосередковується господарськими договорами поставки, контрактації сільськогосподарської продукції, енергопостачання, купівлі-продажу, оренди, міни (бартеру), лізингу та іншими договорами.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів частини 2 та 5 статті 265 Господарського кодексу України договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. Поставка товарів без укладення договору поставки може здійснюватися лише у випадках і порядку, передбачених законом.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 статті 663 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Причиною спору є питання встановлення обставин невиконання відповідачем своїх зобов`язань з поставки на замовлення позивача частини товару за означеним договором поставки та сплати штрафних санкцій за порушення цих зобов`язань, яке пов`язане із доведеністю факту укладення між сторонами додаткової угоди до договору поставки, суттєві умови якої містить Додаток №24 від 05.03.2018.

За приписами частин 1 і 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до частини 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з статтею 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши надані позивачем докази у їх сукупності, колегія суддів погоджується з доводами цієї особи, що матеріалами справи підтверджено факт укладення між сторонами додаткової угоди у письмовій формі - Додатку №24 від 05.03.2018.

Так стосовно укладання Додатку № 24 від 05.03.2018 позивач зазначив, що у березні 2018 позивач поштою направив підписаний з його боку додаток № 24 у двох примірниках, для підписання їх відповідачем та повернення одного примірника позивачу. Проте, позивач так і не отримав свого примірника, відповідач лише по електронній пошті направив позивачу відсканований додаток № 24 від 05.03.2018, який підписано обома сторонами.

При цьому належних доказів про направлення на адресу відповідача Додатку №24 від 05.03.2018 поштовим зв`язком позивач суду не надав.

За визначенням, яке наведене в частині 1 статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладенням електронного підпису завершується створення електронного документа (частини 1 і 2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг").

Як вбачається з наданих позивачем в матеріали справи скриншотів з електронної адреси менеджера по збуту ТОВ "Авангард-Інвест" Романової Ольги (ІНФОРМАЦІЯ_1) та з робочої електронної адреси виконавця по договору ПАТ "Сумихімпрм" Мухи Олександра Миколайовича (ІНФОРМАЦІЯ_2), між працівниками позивача та відповідача відбувався обмін електронними документами, які не мали цифрового підпису, тобто електронними повідомленнями - листами.

При цьому позивач не спростував того факту, що означені листи відповідача надходили з поштової скриньки, яка не є його офіційною електронною адресою.

Між тим суд першої інстанції не врахував, що у даному випадку поштові скриньки, які були використані працівниками позивача та відповідача, слід розцінювати насамперед як зручний спосіб доставки електронних повідомлень та вміщених до них вкладень (файлів).

Так електрона пошта (англ. еmail або e-mail, от англ. electronic mail) - технологія та служба з пересилання та отримання електронних повідомлень (так названих "листів", "електронних листів" або "повідомлень") між користувачами комп`ютерної мережі (в том числе - Інтернета). Завдяки наявності у листа уникального ідентифікатора, з`являється можливість достовірного групування листів по ланцюгу.

Матеріалами справи підтверджено, що до листа відповідача, який був направлений на адресу позивача, був вкладений файл, який містив сканкопію Додатку №24 від 05.03.2018 (зображення), тобто також не був електронним документом у розумінні, вимог Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг".

Таким чином, матеріалами справи доведено, що відповідачем було отримано від позивача екземпляр Додатку №24 від 05.03.2018, розглянутий останнім та підписаний його повноважною посадовою особою.

Так зі змісту Додатку №24 від 05.03.2018, що був отриманий позивачем від відповідача електронною поштою, убачається, що він містить зображення рукописного підпису посадової особи, яка у тексті цього документу зазначена як директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангард-Інвест" Твердий О.С., а підпис цієї особи засвідчений печаткою цього товариства.

Заперечуючи факт підписання означеного додатку посадовою особою ТОВ "Авангард-Інвест" лише через не надання позивачем оригіналу цього документу, при цьому не навів суду вагомих аргументів на спростування того, що зазначений в цьому додатку підпис посадової особи ТОВ "Авангард-Інвест" не належить цій особі.

Сукупність решти документів, які складались обома сторонами під час вчинення господарської операції, також свідчить про досягнення між позивачем та відповідачем суттєвих умов щодо поставки товару, відповідно до Додатку №24 від 05.03.2018.

Так вчинені відповідачем (продавцем) дії з виставлення рахунку з подальшим отримання на свій рахунків коштів та відправка певного товару позивачу були неможливі без відповідної пропозиції позивача (покупця), яка була прийнята відповідачем, а дії позивача з прийняття такого товару неможливі без його замовлення, в розумінні наведених вище законодавчих визначень змісту прав та обов`язків сторін в договорі купівлі-продажу та поставки. Цим спростовуються відповідні доводи відповідача, що поставка товару на суму 259884 грн. була здійснена на підставі виставленого відповідачем рахунку № 72 від 05.03.2018 на загальну суму 531000 грн.

Наведене підтверджує волю сторін на вчинення саме того правочину, умови якого зафіксовані в Додатку №24 від 05.03.2018, екземпляр якого був направлений позивачем на адресу відповідача а згодом отриманий позивачем від відповідача електронною поштою, а також продубльовані сторонами в решті документів (листі відповідача №108 від 05.03.2018, рахунку на оплату №72 від 05.03.2018, видаткових накладних: №193 від 12.04.2018, №195 від 13.04.2018, №206 від 19.04.2018, №251 від 15.05.2018 тощо).

Не направлення підписаного відповідачем екземпляру Додатку №24 в паперовій формі на адресу позивача як до, так і після прийняття замовлення до фактичного виконання - не спростовує факт досягнення між сторонами згоди щодо суттєвих умов такої поставки.

За викладеного вище колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність між сторонами цього спору господарських зобов`язань відповідно до умов Договору поставки №27/1112 від 11.09.2012 та відповідного Додатку №24 від 05.03.2018 до нього.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено факт укладення між сторонами додаткової угоди до договору поставки №27/1112 від 11.09.2012 в формі Додатку №24 від 05.03.2018 та факт часткового виконання відповідачем умов вказаного договору поставки та додаткової угоди.

Так, враховуючи умови пункту 5 Додатку №24 та здійснення оплати покупцем 23.03.2018, постачальник повинен був поставити товар в повному обсязі до 06.04.2018 включно, проте відповідачем не здійснено постачання такого товару: феромолібден Фмо 60 у кількості - 0,45т, нікель Н1 (пластина) у кількості 0,018т, хром металевий Х-99 у кількості 0,7т.

Згідно з частиною 1 статті 216 Господарського процесуального кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (стаття 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського процесуального кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Позивачем надано в матеріали справи Додаток до розпорядження Кабінету Міністрів України від 27 травня 2015 року №600-р, відповідно до якого ПАТ "Сумихімпром" віднесно до підприємств державного сектора економіки, які мають найбільші за розміром активи (станом на 31 грудня 2014 року).

Оскільки позивача віднесено до державного сектора економіки, ним було нараховано відповідачу суму 26838,31 грн. пені у розмірі 0,1 % за кожен день прострочення за загальний період з 07.04.2018 по 31.05.2018, а також суму 25931,22 грн. штрафу в розмірі 7% з вартості непоставленого товару в сумі 370446,00 грн.

Судом апеляційної інстанції перевірені складений позивачем розрахунок заборгованості відповідача та визнаний обґрунтованим, оскільки здійснені позивачем нарахування відповідають умовам договору, фактичним обставинам справи та положенням чинного законодавства.

Доводи відповідача про те, що зі сторони позивача мало місце прострочення оплати по рахунку №72 від 05.03.2018, яке склало 9 днів, а тому позивач набув права зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від виконання повністю або частково в силу положень статті 538 Цивільного кодексу України, відхиляються судом як необґрунтовані.

Так частиною 1 статті 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 3 статті 538 Цивільного кодексу України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Разом із цим частина 4 статті 538 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Матеріалами справи підтверджено виконання позивачем свого обов`язку зі сплати 50% передплати за товар з простроченням на 9 днів, але у повному обсязі відповідно до умов договору поставки та означеного додатку №24 від 05.03.2018. Відтак у відповідача виник зустрічний обов`язок з поставки відповідної кількості товару, а не виконання цього обов`язку є неналежним виконанням зобов`язань, яке має наслідком передбачену умовами договору та чинним законодавством відповідальність.

Отже, є помилковим й висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для притягнення відповідача до господарсько-правової відповідальності у вигляді стягнення означених вище пені та штрафу.

Відповідно до частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За викладеного вище колегія суддів доходить висновку, що під час апеляційного перегляду цієї справи знайшли підтвердження доводи апеляційної скарги позивача про те, що має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та невідповідність висновків, викладених в оскарженому рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що відповідно є підставою для задоволення вимог апеляційної скарги позивача про скасування такого рішення та ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення, яким позовні вимоги позивача слід повністю задовольнити, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача суму 26838,31 грн. пені, суму 25931,22 грн. штрафу, а також зобов`язати відповідача поставити на адресу позивача товар - феромолібден Фмо 60 у кількості - 0,45 т, нікель Н1 (пластина) - 0,018 т, хром металевий Х-99 - 0,7 т.

Згідно з частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням результатів розгляду справи, колегія суддів покладає повністю на відповідача судові витрати позивача в сумі 3524,00 грн. судового збору, понесеного у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, в сумі 5286,00 грн. судового збору, понесеного у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 269, 270, 275 ч. 1 п. 2, 277 ч. 1 п. 3, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" - задовольнити.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 18.03.2019 у справі №908/1264/18 - скасувати повністю та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангард-Інвест" на користь Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" суму 26838 грн. 31 коп. пені, суму 25931,22 грн. штрафу.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Авангард-Інвест" поставити на адресу Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" товар - феромолібден Фмо 60 у кількості - 0,45 т, нікель Н1 (пластина) - 0,018 т, хром металевий Х-99 - 0,7 т.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авангард-Інвест" на користь Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" суму 3524 грн. 00 судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, суму 5286 грн. 00 коп. судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Доручити Господарському суду Запорізької області видати відповідні накази.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 12.09.2019.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя С.Г. Антонік

Суддя І.М. Кощеєв