номер провадження справи 15/154/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2019 Справа № 908/1499/19

м.Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Горохова І.С., розглянувши матеріали

за первісним позовом Приватного акціонерного товариства "Промсистема", 03190, м. Київ, вул. Черняхівського, 16/30; адреса для листування: 61010, м. Харків, вул. Греківська, 19

до відповідача Приватного підприємства Виробничо - комерційної фірми "Полімер", 69063, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 24

про стягнення коштів

за зустрічним позовом Приватного підприємства Виробничо - комерційної фірми "Полімер", 69063, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 24

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Промсистема", 03190, м. Київ, вул. Черняхівського, 16/30; адреса для листування : 61010, м. Харків, вул. Греківська, 19

про стягнення штрафу

при секретарі судового засідання Осоцький Д.І.

За участю представників сторін та учасників процесу:

від ПАТ «Промсистема» - не з`явився, в минулому судовому засіданні Ходош В.Ю., адвокат, посвідчення адвоката №56 від 27.07.2012, договір про надання адвокатської допомоги від 05.07.2019;

від ППВКФ «Полміер» - Сопін А.С. адвокат ордер ЗП № 080232 від 12.08.2019

Суть спору:

18.06.2019 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Промсистема", м. Київ до відповідача Приватного підприємства Виробничо - комерційної фірми "Полімер", м. Запоріжжя про стягнення суми боргу за договором поставки № 0129 від 29.01.2018 у розмірі 126 536,20 грн, з яких: основний борг у розмірі 100 000,00 грн, пеня у розмірі 17 945,20 грн, 3% річних у розмірі 2091,00 грн, інфляційні нарахування у розмірі 6500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач за первісним позовом посилається на порушення відповідачем, як покупцем, умов договору № 0129 від 29.01.2018 в частині здійснення оплати за поставлену продукцію у визначені договором строки.

18.06.2019 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Горохову І.С.

Ухвалою суду від 20.06.2019 позовна заява була залишена без руху для усунення недоліків, допущених позивачем.

Ухвалою суду від 02.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1499/19. Присвоєно справі номер провадження 15/154/19. Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

15.07.2019 до Господарського суду Запорізької області надійшла зустрічна позовна заява Приватного підприємства Виробничо - комерційної фірми "Полімер", м. Запоріжжя до відповідача Приватного акціонерного товариства "Промсистема", м. Київ про стягнення штрафу у розмірі 49 975,92 грн за договором поставки № 0129 від 29.01.2018.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15.07.2019 зустрічну позовну заяву передано на розгляд судді Горохову І.С.

Ухвалою суду від 17.07.2019 прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі № 908/1499/19. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Розгляд зустрічної позовної заяви призначено разом із первісним позовом у підготовчому засіданні на 13.08.2019 об 11 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 13.08.2019 відкладалось підготовче засідання на 30.08.2019 о/об 11 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 30.08.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу № 908/1499/19 до судового розгляду по суті на 06.09.2019 о/об 11 год. 20 хв.

Розгляд справи відповідно до вимог ст. 222 ГПК України здійснювався за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме програмно - апаратного комплексу "Оберіг".

Первісний позов заявлено з тих підстав, що на виконання умов договору поставки відповідачу було передано товар. Отриманий товар оплачено не в повному обсязі. Враховуючи порушення Приватним підприємством Виробничо - комерційна фірма "Полімер" (надалі ПП ВКФ "Полімер") умов договору просить стягнути заборгованість у розмірі 100 000,00 грн, а також нараховану пеню у сумі 17 945,20 грн, 3% річних у розмірі 2091,00 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 2091,00 грн.

У судове засідання 06.09.2019 представник позивача не з`явився, надіславши клопотання з проханням відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання внаслідок скасування поїзду Харків - Генічеськ та відсутності іншого зручного транспортного сполучення.

У підготовчому засіданні 30.08.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Проти зустрічного позову заперечив з підстав викладених у відзиві, а саме зазначив, що умовами Специфікації передбачено строк виготовлення продукції - 60 робочих днів з моменту здійснення попередньої оплати продукції. Строк поставки продукції сторонами договору визначено не було. Специфікацією передбачено поставку продукції на умовах EXW (франко - завод) м. Буча Київської області (місце виробництва продукції). У даному випадку дата поставки продукції залежала також й від фракту (дати) подачі покупцем свого транспорту на завод, де вона виробляється.

Приватне підприємство виробничо - комерційна фірма "Полімер" проти первісного позову не заперечило, зазначивши, що дійсно існує заборгованість зі сплати залишку коштів за отриманий товар. Однак, така несплата виникла у зв`язку з затягуванням позивачем за первісним позовом поставки придбаної продукції. Щодо розрахунку суми пені, 3% річних та інфляційних втрат представник підприємства зазначив про віднесення вирішення спору в цій частині на розсуд суду.

Зустрічний позов, який представник ПП ВКФ "Полімер" підтримав заявлено з тих підстав, що Публічне акціонерне товариство "Промсистема" (надалі ПрАТ "Промсистема") було неналежним чином виконано умови договору поставки щодо поставки замовленого товару. У зв`язку з порушенням умов договору просить стягнути з відповідача за узстрічним позовом штраф за прострочення поставки тоувару у розмірі 49 975,92 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п.1) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки (п.2).

Суд вважає, що неявка представника позивача не перешкоджає вирішенню спору, підстав для відкладення розгляду справи по суті не вбачає.

Отже, враховуючи, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце призначеного судового засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача за наявними в матеріалах справи документами.

В судому засіданні 06.09.2019 судом, в порядку ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення, судом оголошено, що повний текст рішення буде складено протягом 10 днів.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши надані сторонами докази, суд установив наступне.

29.01.2018 між Приватним акціонерним товариством "Промсистема", (постачальник, позивач) та Приватним підприємством Виробничо - комерційної фірми "Полімер", (покупець, відповідач) укладено договір поставки № 0129 за умовами якого постачальник зобов`язується виготовити на замовлення покупця Сепаратор магнітний СМСР-АП (далі за текстом - продукція) та поставити продукцію, а покупець прийняти та оплатити продукцію в кількості та комплектності на умовах, передбачених даним Договором. Найменування продукції, кількість, комплектність, гарантії якості (гарантійні строки( узгоджуються сторонами в Специфікації, яка є невід`ємною частиною даного Договору (додаток №1 до договору) (п. 1.1., 1.3 Договору).

Сума договору визначається виходячи із загальної вартості продукції згідно специфікації до даного договору та становить 489 960,00 грн в тому числі ПДВ за ставкою 20% - 81660,00 грн, п. 2.1 Договору.

Відповідно до п. 2.3 строки та умови оплати узгоджуються сторонами в Специфікації.

Згідно із п. 2 Специфікації №1 від 29.01.2018 покупець здійснює попередню оплату у розмірі 50% від вартості продукції, що становить 244980,00 грн. протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури від постачальника, 25% від вартості продукції, що становить 122490,00 грн протягом 5-ти банківських днів з моменту повідомлення про готовність продукції, 25% від вартості продукції, що становить 122490,00 грн. протягом 5-ти банківських днів з моменту постачання продукції.

Відповідно до п. 3.1 Договору, строки та умови поставки узгоджуються сторонами в Специфікації.

Згідно із п. 7 Специфікації №1 від 29.01.2018 умови постачання франко-завод Україна, Київська область, м. Буча.

Також, між сторонами підписано Протокол розбіжностей від 26.03.2018.

Відповідно до п. 7.9 Договору, даний договір укладений з моменту підписання та скріплення печатками обох сторін і діє до 31.12.2019, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами прийняти на себе зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання договору поставки від 29.01.2019 № 0129 згідно накладної №0924-1 від 24.09.2018 було поставлено Приватному підприємству Виробничо - комерційна фірма "Полімер" (відповідачу) продукцію Сепаратор магнітний СМСР-АП у кількості 1 шт за ціною 489 960,00 грн з ПДВ.

Відповідачем частково здійснено плату поставленої продукції у сумі 389 960,00 грн.

Заборгованість відповідача станом на час подання позову складає 100 000,00 грн.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару стала підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача суми заборгованості по оплаті за поставлений товар в примусовому порядку.

Укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак відносини, що з нього виникають, регулюються відповідними положеннями Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За змістом положень ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Дана норма кореспондується зі ст. 712 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.ст. 251, 252 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

На виконання умов Договору, позивачем згідно накладної № 0924-1 від 24.09.2018 поставлено відповідачу товар на загальну суму 489 960,00 грн, яка підписана представниками сторін та скріплена печатками підприємств. Відповідач претензій щодо поставленого товару позивачу не пред`являв.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позивач виконав свої зобов`язання за договором належним чином.

В свою чергу, відповідач частково розрахувався за отриманий на суму 389 960,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №196 від 27.04.2018 на суму 244 980,00 грн, платіжним дорученням № 497 від 26.06.2018 на суму 144 980,00 грн.

Факт порушення відповідачем умов, визначених змістом зобов`язання, та факт несплати відповідачем у визначений зобов`язанням термін вартості отриманого товару є доведеним. Доказів погашення суми боргу відповідачем суду не надано.

З огляду на вищезазначене, дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення суми боргу за договором поставки від 29.01.2019 № 0129 у сумі 100 000,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача пені в сумі 17 94520 грн, інфляційних нарахувань в розмірі 6500,00 грн та 3% відсотків річних в розмірі 2091,00 грн.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язань, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору.

Як передбачено статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у встановлений строк.

За умовами ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Договір, укладений сторонами з дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов`язкову силу для сторін. Будучи пов`язаними взаємними правами та обов`язками (зобов`язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом п. 5.4 Договору, передбачено за прострочення оплати за поставленої продукції покупець сплачує постачальнику, за вимогою останнього пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення оплати.

Тобто, умовами Договору сторони погодили строк нарахування пені протягом усього періоду прострочення зобов`язання, що відповідає вимогам ч. 6 ст. 232 ГК України.

Перевіривши розрахунок пені здійснений за період 02.10.2018 по 01.04.2019, суд дійшов висновку, що нарахування пені у зв`язку з порушенням умов Договору не суперечить нормам діючого законодавства України, тому задовольняється судом в межах заявлених сум в розмірі 17 945,20 грн.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Кодексу. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати пов`язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних - є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно зі статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Між тим, як свідчать матеріали справи позивач розрахунок інфляційних втрат здійснив без урахування вищенаведених вимог законодавства, оскільки інфляція розраховувалась позивачем з урахуванням неповного місяця прострочення заборгованості, що є невірним, оскільки найменший період розрахунку інфляції становить місяць.

Перерахувавши заявлені до стягнення суму інфляційних втрат, враховуючи наведені норми права та встановлений факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань, суд відзначає, що вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в сумі 6470,17 грн, у зв`язку з помилковістю розрахунку здійсненого позивачем.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення 3% річних у розмірі 2091,00 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов`язку своєчасної та в повному обсязі поставки попередньо оплаченого товару в розмірі 489 960,00 грн згідно договору поставки № 0129 від 29.01.2018. У зв`язку з чим, позивач за зустрічним позовом звернувся до суду з вимогою стягнення з відповідача штрафу в розмірі 49 975,92 грн.

Згідно з п. 3 Специфікації № 1 від 29.01.2018 строк виготовлення продукції 60 робочих днів (з правом дострокової поставки) з моменту здійснення попередньої оплати покупцем.

В свою чергу, позивач за зустрічним позовом здійснив попередню оплату 50% від вартості продукції, що становить 244 980,00 грн згідно платіжного доручення №196 від 27.04.2018 та 26.06.2018 достроково поза межами умов викладених в специфікації сплачено 144 980,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 497 від 26.06.2018, всього на загальну суму 389 960,00 грн.

Кінцевим терміном поставки згідно Специфікації № 1 є 26.07.2018.

Посилання ПрАТ «Промсистема» на те, що виготовлення продукції повинно було відбутися не пізніше 30 липня 2018 року (з урахуванням святкових та вихідних днів згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про перенесення робочих днів у 2018 році» № 1-р від 11.01.2018) суд вважає безпідставним. Судом здійснено розрахунок 60 робочих днів з урахуванням святкових днів у цей період та перенесених робочих днів, у зв`язку із святами у період виготовлення продукції та визначено, що кінцевою датою виготовлення продукції є 26.07.2018.

У визначену дату, поставка продукції відповідачем за зустрічним позовом здійснена не була.

Позивач за зустрічним позовом звернувся до відповідача з листом вих. № 147 від 31.07.2018 з вимогою про виконання зобов`язання визначеного договором. Доказів надання відповіді на лист не надано.

ПрАТ «Промсистема» в обґрунтування заперечень на зустрічний позов посилається на те, що умовами договору не визначено строку поставки продукції, а встановлено лише строк виготовлення її. Строк поставки продукції також залежить від подачі покупцем транспорту для забору продукції.

Суд вважає такі заперечення безпідставними.

Згідно з п. 3.1 договору поставки № 0129 від 29.01.2018, строки та умови поставки продукції узгоджуються сторонами в специфікації, яка є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 7 Специфікації № 1 до договору поставки № 0129 від 29.01.2018, умови постачання: франко-завод, Україна, київська область, м. Буча.

Відповідно до умов EXW англ. Ex Works, або Франко завод (…назва місця) - термін 2000 та 2010, означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо). Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту.

Імпортер (покупець) повинен укласти договір з перевізниками товару і сплатити перевезення від підприємства продавця до пункту призначення, включаючи вантаження, отримати експортні ліцензії, виконати і сплатити митні процедури, а також податки і збори, сплатити товар продавцеві за ціною виробника.

Всі ризики випадкового псування і загибелі товару, починаючи з моменту надання його продавцем (експортером), несе покупець.

Враховуючи відсутність у договорі поставки № 0129 від 29.01.2018 умов щодо строків поставки товару, сторони за вказаним договором повинні керуватись п. 3.1 договору № 0129 від 29.01.2018, п. 7 Специфікації № 1 та умовами постачання EXW міжнародних стандартних правил з тлумачення використовуваних торгових умов в галузі зовнішньої торгівлі, які регламентують момент передачі права власності на товар і всіх пов`язаних із цим ризиків.

Суд вважає, що ПрАТ «Промсистема» порушило свої зобов`язання з передачі продукції у строк та на умовах визначених договором поставки, специфікацією № 1 та міжнародними стандартними правилами, оскільки із закінченням 60 робочих днів, продавець не виконав свої зобов`язання з надання продукції у розпорядження покупця на своєму підприємстві (франко - завод) за адресою: Україна, Київська область, м. Буча.

Не зважаючи на звернення ПП ВКФ «Полімер» до відповідача за зустрічним позовом з листом від 31.07.2018 вих. № 147 з проханням повідомити про готовність продукції, відповіді на вказаний лист надано не було.

Продукцію - сепаратор магнітний СМСР-АП вартістю 489 960,00 грн передано було покупцю лише 24.09.2018, про що свідчить накладна № 0924-1.

За неналежне виконання умов ПП ВКФ «Полімер» з урахуванням умов п. 5.3, договору нарахований штраф у розмірі 49 975,92 грн за період з 27.07.2018 по 24.09.2018.

08.04.2019 позивачем за зустрічним позовом на адресу ПрАТ «Промсистема» була надіслана вимога вих. № 73 про сплату штрафних санкцій. Доказів надання відповіді не надано.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 5.3 договору поставки № 0129 від 29.01.2018, у разі прострочення постачальником строку поставки продукції, встановленого у п. 3.1 даного договору. Постачальник сплачує покупцю, за вимогою останнього, штраф у розмірі 0,17 % від вартості простроченого до поставки продукції, за кожен випадок порушення. Кожним випадком порушення вважається в тому числі кожен календарний день прострочення передачі Продукції. Штрафи передбачені цим пунктом підлягають сплаті протягом п`яти робочих днів наступних за днем отримання постачальником відповідної письмової вимоги від покупця.

Суд зазначає, що за своїм характером передбачена в пункті 5.3 договору штрафна санкція є пенею, а не штрафом, незалежно від застосованого в договорі найменування даної штрафної санкції.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, штраф як вид відповідальності обчислюється одноразово, а пеня - за кожен день прострочення. При цьому нарахування пені здійснюється за порушення грошових зобов`язань.

В даному випадку в п. 5.3 договору передбачена відповідальність за грошове зобов`язання, яка нараховується за кожен день прострочення, що відповідає правовій природі пені. Тому при її обчисленні слід враховувати приписи ст. 3 Закону України від 22.11.1996 № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", відповідно до яких розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Розмір штрафної санкції, узгоджений сторонами в п. 5.3 договору, перевищує розмір подвійної облікової ставки НБУ, тому штрафна санкція підлягає відповідному перерахунку в межах заявлених позивачем періодів прострочення.

Здійснив перерахунок штрафної санкції, судом встановлено, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума 27 021,63 грн, відтак вимога про сплату штрафу підлягають частковому задоволенню.

В частині стягнення 22 954,29 грн штрафу суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до ст. ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами підлягають частковому задоволенню.

На підставі п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Первісний позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства Виробничо - комерційної фірми "Полімер", 69063, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 24, ідентифікаційний код юридичної особи 13606170) на користь Приватного акціонерного товариства "Промсистема", 03190, м. Київ, вул. Черняхівського, 16/30; адреса для листування: 61010, м. Харків, вул. Греківська, 19; ідентифікаційний код юридичної особи 24053113) заборгованість за поставлену продукцію за договором поставки № 0129 від 29.01.2018 в розмірі 100 000,00 грн (сто тисяч гривень коп.), пеню в розмірі 17 945,20 грн, 3% річних в розмірі 2091,00 грн (дві тисячі дев`яносто одна гривня 00 коп.), інфляційні втрати в розмірі 6470,17 грн (шість тисяч чотириста сімдесят гривень 17 коп.), судовий збір у розмірі 1920,55 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять гривень 55 коп.). Видати наказ.

У задоволені позову в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 29,83 грн відмовити.

Зустрічний позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Промсистема" (03190, м. Київ, вул. Черняхівського, 16/30; адреса для листування: 61010, м. Харків, вул. Греківська, 19; ідентифікаційний код юридичної особи 24053113) на користь Приватного підприємства Виробничо - комерційної фірми "Полімер" (69063, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 24, ідентифікаційний код юридичної особи 13606170) штраф в розмірі 27 021,63 грн (двадцять сім тисяч двадцять одна гривня 63 коп), судовий збір у розмірі 1038,67 грн (одна тисяча тридцять вісім гривень 67 коп). Видати наказ.

У задоволені зустрічного позову в частині стягнення штрафу у розмірі 22 954, 29 грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до або через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судом за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 09.09.2019.

Суддя І. С. Горохов