ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2019 року м.Дніпро Справа № 904/751/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В.

судді: Вечірко І.О., Кузнецов В.О.,

Секретар судового засідання Кисельов Є.О.

Представники сторін у судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м. Кам`янське на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2019р., повний текст рішення складено 04.06.2019, суддя Васильєв О.Ю., у справі №904/751/19

за позовом Приватного акціонерного товариства "Спецсплав", м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат",

м. Кам`янське

про стягнення 1 235 528, 84 грн.,

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ "Спецсплав" (позивач) звернувся до суду з позовом до ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" ( відповідач) про стягнення 1 235 528, 84 грн. ( в т.ч.: 1217635,40 грн. - основна заборгованість; 13 878, 48 грн. - інфляційні втрати та 4014, 96 грн. - 3% річних) заборгованості за договором №16-1047-02 від 30.08.16р. ( укладеним між сторонами). Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на порушення відповідачем умов вищезазначеного договору щодо своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2019р. у справі позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Стягнуто з відповідача - Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" ( 51925, м. Кам`янське, вул. Соборна, буд. 18-Б; ) на користь позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецсплав" ( 49000, м. Дніпро, вул. Казакевича, буд.6, кв. 265; ): 1 217 635, 40 грн. - заборгованості за договором; 13 878, 48 грн. - інфляційних втрат; 4014, 96 грн. - 3% річних та 18 532, 93 грн. - витрат на сплату судового збору.

Не погодившись з рішенням господарського суду, відповідач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Скаржник вважає, що висновки Суду, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, а також що обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, є недоведеними.

Оскільки під час розгляду цього спору не було встановлено дійсні дати поставки спірного товару за правилом, визначеним пунктами 5.4-5.5 Договору, і, відповідно, не було встановлено граничний термін виконання «Покупцем» грошового зобов`язання у спірних правовідносинах відповідно до умов Договору й Специфікації № 1, висновки Суду першої про прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем й про доведеність позивачем позовних вимог ґрунтуються на припущеннях.

Окрім цього, Апелянтом звернуто увагу Суду апеляційної інстанції на те, що правомірність нарахування інфляційних втрат й 3% річних з простроченої суми у періоді, який зазначено Позивачем в позовній заяві, не підтверджується матеріалами справи.

Отже, скаржником зазначені наступні підстави скасування оскаржуваного рішення суду:

- невідповідності обставинам справи висновків Суду першої інстанції про прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у спірних правовідносинах й про правомірність вимог про стягнення нарахувань, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України;

- період, за який здійснено нарахування інфляційних втрат й 3% річних, не підтверджується матеріалами справи, тобто не є доведеним;

- порушення норм процесуального права полягає в недотриманні Судом першої інстанції приписів частини 4 статті 238 ГПК України, в порушенні принципу рівності учасників процесу перед законом та судом, що закріплений у статтях 2, 7 ГПК України.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивачем, зокрема, зазначено, що Відповідачем не доведено, що ним вжито будь-яких заходів щодо недопущення прострочення оплати поставленої продукції. Жодних претензій відносно поставленої продукції у передбачені законом строки відповідачем до позивача не висунуто.

Як зауважено позивачем, Відповідач, ані у відзиві на позовну заяву, ані під час судового засідання, на якому був присутній його повноважний представник, не скористався своїм правом та не надав суду контррозрахунок нарахованих позивачем сум, у тому числі 3% річних та інфляційних нарахувань.

З листа від 02.11.2016р. №035/10-7747 адресованого позивачу вбачається, що відповідач вчинив конклюдентні дії, які підтверджують, що ним було здійснено оферту, яку акцептував зі свого боку позивач шляхом поставки погодженої кількості товару. Отже не підписання відповідачем специфікації №2 не спростовує факт замовлення відповідачем та поставки позивачем товару.

Позивач вважає, що видаткові накладні, що наявні в матеріалах справи мають дати їх складання, містять підписи та печатки обох сторін. Тому посилання відповідача, що вони не є належним доказом поставки товару, є невірними та дають підстави вважати, що відповідач намагається спотворити факти та ввести суд в оману.

На думку позивача, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на доказах, поясненнях сторін, у тому числі відповідача, а не на припущеннях, як вважає відповідач.

На підставі вищевикладеного позивач вважає рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2019р. у справі №904/751/19 законним та обґрунтованим і просить залишити його в силі. В задоволенні апеляційної скарги ПАТ «ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ» відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.08.16р. між ПАТ "ДМК" ( покупець) та ПрАТ "Спецсплав" (постачальник) укладено договір №16-1047-02, відповідно до умов якого та специфікацій №1 від 05.10.16р., №2 від 07.11.16р. (а.с.87-88), листа відповідача від 23.12.16р. (а.с.89), листа відповідача №01ЮК/2188 від 05.10.16р. (а.с.95) постачальник у період з жовтня по листопад 2016р. здійснив поставку покупцю товару на загальну суму 1 317 635, 40 грн. (що підтверджується відповідними видатковими та товаротранспортними накладними, довіреностями на отримання товару, а.с.19-21, 23-26, 28-31, 33-36 ); а покупець відповідно до пункту 4.1. договору та п.6. специфікації зобов`язався здійснити оплату продукції шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на протязі тридцяти п`яти календарних днів після отримання результатів хім.аналізу (а.с.12-17).

Зі змісту товарно-транспортних накладних вбачається, що разом з товаром позивачем було надано відповідачу рахунки на оплату товару (а.с.18, 22, 27, 32) та сертифікати якості товару (а.с.91-94).

Також з матеріалів справи та з наданих сторонами доказами не вбачається проведення хімічного аналізу отриманого відповідачем товару. В той же час, зі змісту листа директора відповідача №01ЮК/2188 від 05.10.16р. надісланого на адресу позивача вбачається, що він готовий здійснити оплату товару на протязі 35 банківських днів з моменту поставки (а.с.95).

Однак відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань поставлений на його адресу товар у встановлений договором строк у повному обсязі не оплатив. Відповідачем сплачено лише 100 000, 00 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с.37-38). У зв`язку з вказаним, згідно наданого позивачем розрахунку, за відповідачем станом на 22.02.19р. рахується заборгованість в розмірі 1 217 635, 40 грн. (а.с.4)

Направлену 14.04.17р. позивачем вимогу про оплату заборгованості №094-П/17 від 13.04.17р. в розмірі 1 217 635, 40 грн. ( а.с.39-40), яка була отримана відповідачем 18.04.17р., що підтверджується відповідним поштовим повідомленням (а.с.42), залишено без задоволення.

Вказане зумовило звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення 1 235 528, 84 грн., в тому числі: 1 217 635, 40 грн. - основна заборгованість; 13 878, 48 грн. - інфляційні втрати та 4014, 96 грн. - 3% річних, заборгованості за договором №16-1047-02 від 30.08.16р.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницький діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України). Аналогічні положення містить і ст.265 Господарського кодексу України.

В силу ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов укладеного договору. Відповідно до вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Факт отримання відповідачем у період з жовтня по листопад 2016р. поставленого позивачем товару підтверджується матеріалами справи, а саме відповідними видатковими та товаротранспортними накладними, довіреностями на отримання товару (а.с.19-21, 23-26, 28-31, 33-36), а також листом відповідача №01ЮК/2188 від 05.10.16р. щодо готовності здійснити оплату товару на протязі 35 банківських днів з моменту поставки.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач частково розрахувався за поставлений товар у сумі 100 000, 00 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с.37-38).

З огляду на викладене, заборгованість відповідача з оплати вартості поставленого товару за договором №16-1047-02 від 30.08.16р. становить 1 217 635, 40 грн.

Доказів оплати поставленого товару у повному обсязі відповідач до суду не надав, доводи, наведені в обґрунтування позову не спростовував.

Таким чином, колегія суддів поділяє висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості та доведеності позовних вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 1 217 635, 40 грн.

Окрім того, позивач відповідно до приписів ст.625 ЦК України нарахував відповідачу: 13 878, 48 грн. - інфляційних втрат та 4014, 96 грн. - 3% річних (а.с.3-5). На час прийняття рішення у справі доказів сплати заборгованості ( з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних ) перед позивачем відповідач не надав.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.

Як вбачається з матеріалів справи, строк оплати за поставлений товар настав, доказів виконання грошового зобов`язання - оплати у повному обсязі за поставку, передбачений договором, відповідачем не надано, тому вірним є висновок місцевого суду щодо наявності підстав для застосування до відповідача заходів відповідальності за порушення умов договору, передбачені чинним законодавством України.

Перевіривши розрахунок розміру інфляційних та відсотків річних здійснений позивачем, апеляційним судом встановлено помилки в останньому (щодо визначення періодів, за які здійснено нарахування інфляційних втрат та 3% річних). Проте у суду відсутня можливості самостійно перерахувати інфляційні втрати та 3% річних у відповідності до дійсних періодів заборгованості, що передбачені законодавством, оскільки апеляційний суд не має можливості виходити за межі позовних вимог.

Згідно зі ч.3 ст.13, ст.77 Господарського процесуального кодексу України (в редакції з 15.12.2017р.), кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки господарським судом при розгляді справи не допущено порушень норм матеріального та процесуального права, рішення суду відповідає обставинам справи та законодавству, то підстави для його скасування відсутні. Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Витрати з судового збору за розгляд справи апеляційною інстанцією, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.05.2019р. у справі №904/751/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 09.09.2019р.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.О. Вечірко

Суддя В.О. Кузнецов