ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року Справа № 915/770/19

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Берко О.В.,

представника позивача: не з`явився;

представника відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особипідприємця Ткаченка Юрія Дмитровича

( АДРЕСА_1 ;

РНОКПП НОМЕР_1 ),

до відповідача: Фізичної особипідприємця Єршуєва Вадима Леонідовича

( АДРЕСА_2 ;

РНОКПП НОМЕР_2 ),

про: - розірвання договорів оренди холодильного обладнання №2 від 24.02.2016, №4 від 24.02.2016, №19 від 20.04.2016, №20 від 20.04.2016;

- зобов`язання повернути морозильне обладнання згідно актів прийому-передачі холодильного обладнання від 24.02.2016 та 20.04.2016 за Договорами оренди холодильного обладнання №2 від 24.02.2016, №4 від 24.02.2016; №19 від 20.04.2016; №20 від 20.04.2016,-

в с т а н о в и в:

01.04.2019 за вхід.№5223/19 Фізична особапідприємець ОСОБА_1 Дмитрович звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Фізичної особипідприємця Єршуєва Вадима Леонідовича, в якій просить суд:

1) розірвати договори оренди холодильного обладнання №2 від 24.02.2016, №4 від 24.02.2016, №19 від 20.04.2016, №20 від 20.04.2016;

2) зобов`язати відповідача повернути морозильне обладнання згідно акту прийому-передачі: акт прийому-передачі холодильного обладнання від 24.02.2016 за договором оренди холодильного обладнання №2 від 24.02.2016; акт прийому-передачі холодильного обладнання від 24.02.2016 за договором оренди холодильного обладнання №4 від 24.02.2016; акт прийому-передачі холодильного обладнання від 20.04.2016 за договором оренди холодильного обладнання №19 від 20.04.2016; акт прийому-передачі холодильного обладнання від 20.04.2016 за договором оренди холодильного обладнання №20 від 20.04.2016.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилаючись на положення ст.ст.202, 203, 526, 629 ЦК України та положення спірних договорів оренди морозильного обладнання зазначає, що відповідач прийнявши морозильне обладнання, неналежно виконував договірні зобовязання щодо здійснення орендної плати та товарообороту, оскільки станом на день подання позову за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 134 грн, а тому позивач не вбачав в подальшому реальне настання правових наслідків у виконанні відповідачем спірних договорів.

Позивач вказує, що листом повідомляв відповідача стосовно того, що компанія дистриб`ютор ТМ SmaCom, з якою співпрацює позивач має намір розірвати договір з позивачем, в зв`язку з цим позивач змушений розірвати правовідносини, які склалися між ним та відповідачем за спірними договорами.

Позивач зазначає, що надсилав відповідачу додаткові угоди до спірних договорів разом з листом про розірвання договорів та актами прийому-передачі морозильного обладнання, проте відповідач відповіді не надав та обладнання не передав. Дивлячись на те, що відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань за зазначеними договорами та ігнорує звернення про розірвання договорів та повернення обладнання, позивачем було направлено претензії про повернення холодильного обладнання за спірними договорами оренди морозильного обладнання. Відповіді на претензії позивач не отримав. Відповідно, претензії позивача до відповідача залишились без задоволення, а спірні договори не розірваними, що і є причиною звернення позивача до суду.

Ухвалою суду від 08.04.2019 даний позов залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 22.04.2019 у даній справі відкрито провадження. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 08.05.2019.

Ухвалою від 08.05.2019 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 11.06.2019 в зв`язку з неявкою сторін та ненаданням відповідачем відзиву на позов.

11.06.2019 відкладено підготовче засідання на 02.07.2019 в зв`язку з неявкою відповідача та ненаданням ним відзиву на позов, а також необхідністю надання позивачем додаткових документів, які б підтверджували неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірними договорами.

02.07.2019 судом відкладалось підготовче засідання на 22.07.2019 в зв`язку з неявкою сторін.

Ухвалою суду від 22.07.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 20.08.2019.

Відповідач не скористався наданим йому ч.ч.1, 2, 4 ст.161 ГПК України правом на подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання 20.08.2019 не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання 20.08.2019 не забезпечив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Судом також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обов`язковою.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомленні про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі, зокрема повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представників сторін.

У судовому засіданні 20.08.2019 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Між Фізичною особою-підприємцем Ткаченком Юрієм Дмитровичем (далі орендодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Єршуєвим Вадимом Леонідовичем (далі орендар, відповідач) було укладено договори оренди морозильного обладнання №2 від 24.02.2016, №4 від 24.02.2016, №19 від 20.04.2016, №20 від 20.04.2016 (а.с.27-30) (далі - Договори), за умовами кожного з яких орендодавець передає, а орендар приймає в оренду морозильний ларь SmaCom вартістю 6000 грн. Орендар використовує дане морозильне обладнання для зберігання та реалізації продуктів (морозиво, напівфабрикати), придбані виключно в орендодавця (пункти 1.1, 1.2 Договорів).

За умовами кожного з Договорів строк оренди становить 1 рік з моменту прийняття орендованого обладнання за актом прийому передачі. Якщо жодна із сторін до закінчення строку дії договору не заявить про намір його розірвати, договір автоматично пролонгується на строк 1 рік (пункти 2.1, 2.2 Договорів).

Орендна плата складає 1 грн в місяць за одну одиницю обладнання та оплачується в строк 1 рік. Загальна сума орендної плати складає 12 грн на рік та сплачується при передачі морозильного обладнання (пункти 3.1, 3.2 Договорів).

План з товарообігу в місяць складає 60 кг продукції ТМ SmaCom на суму 1100 грн на місяць (пункти 10.1 Договорів).

Орендодавець на протязі 3 днів після підписання договору зобов`язаний передати майно орендарю в справному стані, комплектно з відміткою про його відповідність технічним параметрам, за актом прийому-передачі обладнання (пункти 4.1 Договорів).

На виконання умов Договорів позивач передав холодильне обладнання відповідачу за наступними актами прийому-передачі морозильного обладнання (а.с.31-34):

- б/н від 24.02.2016 за договором №2 від 24.02.2016: морозильний ларь SmaCom інв.№ НОМЕР_3 , скло у кількості 2 шт, корзини у кількості 5 шт загальною вартістю 6000,00 грн;

- б/н від 24.02.2016 за договором №4 від 24.02.2016: морозильний ларь SmaCom інв.№ НОМЕР_4 , скло у кількості 2 шт, корзини у кількості 5 шт - загальною вартістю 6000,00 грн;

- б/н від 20.04.2016 за договором №19 від 20.04.2016: морозильний ларь SmaCom інв.№ НОМЕР_5 , скло у кількості 2 шт, корзини у кількості 3 шт - загальною вартістю 6000,00 грн;

- б/н від 20.04.2016 за договором №20 від 20.04.2016: морозильний ларь SmaCom інв.№ НОМЕР_6 , скло у кількості 2 шт, корзини у кількості 3 шт - загальною вартістю 6000,00 грн.

В актах зазначено, що обладнання знаходиться в справному, комплектному стані та відповідає найменуванню. З моменту підписання сторонами акту, обладнання вважається переданим орендодавцем та прийнятим орендарем (пункти 2, 3 Актів).

Вказані акти прийому-передачі морозильного обладнання підписані та скріплені печатками сторін без жодних зауважень.

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 Договорів повернення орендодавцю холодильного обладнання здійснюється двосторонньою комісією, яка складається з представників сторін. При передачі морозильного обладнання складається акт прийому-передачі, який підписується членами двосторонньої комісії.

Договір не підлягає розірванню в односторонньому порядку, за виключенням випадків, коли одна із сторін систематично порушує умови договору та свої зобов`язання. У випадку припинення орендарем торгівельної діяльності, він зобов`язаний за 30 днів письмово повідомити про це орендодавцю та повернути холодильне обладнання. При цьому після повернення договір оренди підлягає розірванню в двосторонньому порядку (пункти 7.1, 7.2 Договорів).

Вказані Договори оренди морозильного обладнання підписані та скріплені печатками сторін.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що відповідач прийнявши морозильне обладнання, неналежно виконував договірні зобовязання щодо здійснення орендної плати та товарообороту, оскільки станом на день подання позову за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 134 грн, а тому позивач не вбачав в подальшому реальне настання правових наслідків у виконання відповідачем спірних договорів.

Також позивач зазначає, що він листом повідомляв відповідача про намір компанії дистриб`ютора ТМ SmaCom, з якою співпрацює позивач, розірвати договір з позивачем, в зв`язку з цим позивач змушений розірвати правовідносини, які склалися між ним та відповідачем за спірними договорами.

До того ж, позивач вказує, що надсилав відповідачу додаткові угоди до спірних договорів разом з листом про розірвання договорів та актами прийому-передачі морозильного обладнання, проте відповідач відповіді не надав та обладнання не передав. Дивлячись на те, що відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань за зазначеними договорами та ігнорує звернення про розірвання договорів та повернення обладнання, позивачем було направлено претензії про повернення холодильного обладнання за спірними договорами оренди морозильного обладнання.

В підтвердження вказаних обставин позивачем надано суду копії його претензій, які датовані вереснем 2018 року (а.с.35-38) та адресовані відповідачу, в яких позивач вимагав від відповідача повернути холодильне обладнання, яке передане йому у користування згідно актів прийому-передачі за спірними Договорами.

Доказів надсилання та отримання відповідачем вказаних претензій, позивачем суду не надано.

Позивач зазначає, що відповіді на претензії він не отримав. Відповідно, його претензії залишились без задоволення, а спірні договори не розірваними, що і є причиною його звернення до суду.

На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Як передбачено ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Частина 1 ст.759 ЦК України, як загальна норма права визначає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Стаття 283 ГК України, як спеціальна норма передбачає, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги визначені ст.193 ГК України.

Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст.291 ГК України договір оренди може бути достроково розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договорів найму, в порядку, встановленому ст.188 ГК України.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст.654 ЦК України).

Згідно ч.3 ст.653 ЦК України, ч.4 ст.188 ГК України договір може бути розірвано або за домовленістю сторін, або на вимогу однієї з сторін за рішенням суду.

Порядок розірвання договорів в односторонньому порядку визначається статтею 188 ГК України, згідно якої сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Позивач в позові зазначає, що відповідач прийнявши морозильне обладнання, неналежно виконував договірні зобовязання щодо здійснення орендної плати та товарообороту, оскільки станом на день подання позову за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 134 грн, а тому позивач не вбачав в подальшому реальне настання правових наслідків у виконання відповідачем спірних договорів.

Однак, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за спірними Договорами та наявність відповідної заборгованості.

Також, позивач в позові вказує, що надсилав відповідачу додаткові угоди до спірних Договорів разом з листом про розірвання таких Договорів та актами прийому-передачі морозильного обладнання.

Однак, суд також зазначає, що позивачем не надано суду копій таких додаткових угод та листа про розірвання цих договорів, а також доказів направлення їх на адресу відповідача та отримання їх останнім.

Натомість, позивачем надано суду копії його претензій, які датовані вереснем 2018 року та адресовані відповідачу, в яких позивач вимагав від відповідача лише повернути холодильне обладнання, яке передане йому у користування згідно актів прийому-передачі за спірними Договорами.

У вказаних претензія позивачем не заявлялись вимоги щодо дострокового розірвання спірних Договорів у порядку встановленому пунктом 2.2 спірних Договорів та ст.188 ГК України.

До того ж, позивачем не надано суду доказів надсилання та отримання відповідачем вказаних претензій з вимогами щодо повернення холодильного обладнання.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч.2 ст.16 ЦК України.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст.ст.77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до змісту ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували надіслання відповідачу пропозицій щодо дострокового розірвання спірних Договорів, а також щодо надсилання та отримання відповідачем претензій з вимогами щодо повернення спірного холодильного обладнання.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, у разі відмови у позові, судовий збір підлягає покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення складено 30 серпня 2019 року.

Суддя М.В. Мавродієва