ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2019 р. Справа№ 914/1221/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Яковлєва М.Л.

Скрипки І.М.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача 1: Василенко І.Ю. за довіреністю від 14.02.2019;

від відповідача 2: не з`явився;

від відповідача 3: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 (повний текст складено 03.04.2019)

у справі №914/1221/17 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Державного підприємства "Бродівське лісове господарство"

до 1. Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України

2. Львівської митниці Державної фіскальної служби України

та 3. Державної казначейської служби України

про стягнення збитків у сумі 201 810, 01 грн.,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року Державне підприємство "Бродівське лісове господарство" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд Львівської області з позовом до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України (далі - відповідач 1) та Львівської митниці Державної фіскальної служби України (далі - відповідач 2) про стягнення 201 810,01 грн. матеріальної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок неправомірних дій відповідачів по затриманню вантажу на станції Чоп позивачу було завдано збитків, які полягали в оплаті Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця" додаткових зборів в сумі 201 628, 81 грн. та оплаті на користь Львівської митниці ДФС за отримання радіологічних сертифікатів для замитнення лісоматеріалів 90,60 грн., у зв`язку з чим ДП "Бродівське лісове господарство" просило стягнути з відповідача 1 шкоду в сумі 201 719, 41 грн. та з відповідача 2 шкоду в сумі 90,60 грн.

У процесі розгляду справи Господарським судом Львівської області було залучено Державну казначейську службу України в якості відповідача 3 та передано справу за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18 грудня 2017 року, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з рахунків Державного бюджету України на користь позивача шкоду в сумі 201719,41 грн., заподіяну внаслідок неправомірної поведінки Закарпатської митниці ДФС України, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 02.04.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.12.2017 в частині позовних вимог про стягнення шкоди у сумі 201 719,41 грн., заподіяних внаслідок неправомірної поведінки Закарпатської митниці ДФС України, скасовано. Справу в цій частині передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. В іншій частині вимог рішення та постанову суду про відмову в позові залишено без змін.

При новому розгляді справи позивачем була подана заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій він просив стягнути з державного бюджету України 117 841,63 грн. шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій Закарпатської митниці ДФС України.

Також позивачем було заявлено клопотання про стягнення 10000,00 грн. витрат на професійну правову допомогу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25 вересня 2018, позов задоволено повністю. Стягнуто з рахунків державного бюджету України на користь позивача збитки в сумі 117 841,63грн., заподіяні внаслідок неправомірних дій Закарпатської митниці. Стягнуто із Закарпатської митниці на користь позивача 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Постановою Верховного Суду від 10 січня 2019 року задоволено касаційну скаргу Закарпатської митниці ДФС України. Скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2018. Справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Скасовуючи зазначені судові рішення, Верховний Суд вказав, що суди попередніх інстанцій не встановили і не вказали, яка саме сума збитків та за який саме період нарахована та заявлена до стягнення позивачем внаслідок неправомірних дій Закарпатської митниці щодо затримки вагону №32261802; не визначили, які суми були нараховані ПАТ "Українська залізниця" окремо за кожною операцією по вагону №32261802, а саме: користування вагонами, маневрову роботу, зберігання вантажу, надання інформації про вантажні роботи, подання та забирання вагонів, зважування вагонів при затримці, вантажно-розвантажувальні роботи, а також провізну плату та за який період нарахована вартість кожної із зазначених операцій. Крім того, суди попередніх інстанцій не надали оцінки аргументам Закарпатської митниці, про те, що позовні вимоги не містять будь-якого розрахунку (з підтверджувальними первинними документами), який би вказував на обґрунтованість заявленої до стягнення суми коштів.

Підчас нового розгляду справи відповідачем 1 було подано заяву про поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва № 914/1221/17 від 12.06.2018 щодо стягнення 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

За результатами нового розгляду справи Господарським судом міста Києва прийнято рішення від 03 квітня 2019 року, яким позов задоволено.

Вирішено стягнути з Державного бюджету України (Державна казначейська служба України) на користь Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" збитки у розмірі 117 841 грн. 63 коп., заподіяні внаслідок неправомірних дій Закарпатської митниці ДФС.

У задоволенні заяви про поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва №914/1221/17 від 12.06.2018 щодо стягнення 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Закарпатська митниця Державної фіскальної служби України звернулась з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовної заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки позивачем не доведено наявність та розмір шкоди, яка виникла внаслідок дій Закарпатської митниці; не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача 1 та сплатою позивачем коштів перевізнику; відсутні судові рішення, якими була б встановлена неправомірність дій митниці; позивач своїми діями спряв затягуванню вирішенню питання здійснення митного контролю. Також позивачем не надано документів, які б підтверджували факт надання правової допомоги, а сума 10000 грн. є завищеною.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що матеріалами справи підтверджується факт перерахування коштів саме за затримку вагонів №32261802, 65235830; протиправність дій митниці підтверджується рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №813/2237/16; стягнення витрат на послуги адвоката відповідає процесуальному законодавству. Також просить стягнути із Закарпатської митниці ДФС 10000 грн. судових витрат, пов`язаних з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 216 ГПК України розгляд справи було відкладено 29.08.2019 та за клопотанням апелянта розгляд справи проводився в режимі відеоконференції, проведення якої доручено господарському суду Закарпатської області.

Позивач та відповідачі були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення ухвали суду.

08.08.2019 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням адвоката станом на 29.08.2019 у щорічній відпустці.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.08.2019, у зв`язку із перебуванням судді Тищенко А.І. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі колегію суддів у складі головуючого судді: Козир Т.П., суддів: Скрипки І.М., Яковлєва М.Л.

Клопотання позивача про відкладення розгляду справи відхилено судом, оскільки згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача 1 (апелянта) у судовому засіданні підтримала доводи, викладені у апеляційній скарзі, просила її задовольнити.

Заслухавши пояснення представника відповідача 1, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 28 грудня 2012 року між позивачем - Державним підприємством "Бродівське лісове господарство", як замовником, та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця", як виконавцем, було укладено договір №2230/1234-2012 про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах, відповідно до п.1.1 (в редакції додаткової угоди №3 від 01.12.2015р.) якого виконавець зобов`язується за плату і за рахунок замовника виконати або організувати виконання визначених цим договором послуг, пов`язаних з організацією внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів у власних напіввагонах.

Пунктом 9.1 вказаного договору (в редакції додаткової угоди №3 від 01.12.2015р.) встановлено, що останній набирає чинності з дати його підписання та діє до 31.12.2016р., а в частині проведення розрахунків за надані послуги, пов`язані з перевезенням вантажів - до повного здійснення розрахунків.

01 квітня 2016 року між Державним підприємством "Бродівське лісове господарство", як продавцем, та FK Invest Kosice a.s., як покупцем, було укладено контракт №10316, згідно п.1 якого продавець продає, а покупець купує товар в якості валютної угоди. Контрагентами визначено, що об`єктом продажу є деревина паливна з листових порід. Загальна кількість контракту становить 8000 м3. Загальна сума контракту становить 224 000 євро.

У пункті 5 вказаного контракту сторонами було погоджено базис поставки DAP залізничний прикордонний перехід Чиєрна над Тисою.

Контракт вступає в силу з 01.04.2016 у разі підписання обома сторонами та діє до 15.01.2017.

Як вірно встановив суд першої інстанції, на виконання умов контракту №10316 позивачем було здійснено завантаження лісопродукції 12.05.2016 до вагону №65235830 та 16.05.2016 до вагону №32261802, вагони було замитнено, про що складено вантажні митні декларації №209050000/2016/001467 та №209050000/2016/001516 відповідно.

Організація перевезень товару у вказаних вагонах здійснювалась Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" у відповідності до умов договору №2230/1234-2012 від 28.12.2012.

Вказані вагони пройшли замитнення на Львівській митниці та були направлені для транспортування деревини за маршрутом Броди-Чоп.

Однак, як вказує позивач, вагони №65235830 та №32261802 не пройшли митного огляду та були затримані Закарпатською митницею на станції Чоп.

У зв`язку із затриманням зазначених вагонів, позивач звернувся до суду із даним позовом та вказує, що внаслідок неправомірних дій Закарпатської митниці із затримання вантажу на станції Чоп позивачу завдані збитки, які полягають в оплаті ПАТ "Українська залізниця" додаткових зборів, у зв`язку з чим позивач, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просив стягнути з Закарпатської митниці шкоду в сумі 117 841,63 грн.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у діях Закарпатської митниці наявний повний склад цивільного правопорушення, а отже, вимоги позивача є доведеними і обґрунтованими.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Статтею 144 Господарського кодексу України (далі - ГК України) також встановлено, що майнові права та майнові обов`язки суб`єкта господарювання можуть виникати, у тому числі, внаслідок заподіяння шкоди іншій особі.

Правовідносини між позивачем та відповідачем 1 у даній справі, за доводами позивача, виникли у зв`язку із завданням позивачу шкоди діями Закарпатської митниці ДФС України, якою були затримані два вагони із вантажем на станції Чоп.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 56 Конституції України проголошує право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Дане положення Основного Закону України реалізується нормою статті 1173 Цивільного кодексу України, якою закріплено спеціальний випадок відшкодування шкоди, що має певні особливості порівняно з загальними правилами про деліктну відповідальність.

Отже, зазначеною правовою нормою встановлено відповідальність за завдання шкоди особливим суб`єктом, здійснення ним особливих функцій, тощо.

Суб`єктом відповідальності за даною статтею є держава, Автономна Республіка Крим, орган місцевого самоврядування, які відшкодовують шкоду, завдану безпосереднім заподіювачем шкоди - органом державної влади, органом Автономної Республіки Крим та органом місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди наведено, зокрема, у статтях 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України.

Відповідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

На відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норми статей 1173, 1174 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст.ст. 1173, 1174 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо особа, яка заподіяла шкоду, не була уповноважена на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті 1173 ЦК України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки особи, яка заподіяла шкоду.

Наявність сукупності всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки тієї особи, яка заподіяла шкоду.

За таких обставин саме на позивача покладається обов`язок довести обґрунтованість своїх вимог, а саме, наявність шкоди, протиправність поведінки того, хто заподіяв шкоду, та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, і для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння матеріальної шкоди позивачеві необхідно довести наявність усієї сукупності вищезазначених ознак складу цивільного правопорушення, які необхідні для відшкодування шкоди в порядку ст. 1173 ЦК України, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Так, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2016 у справі №813/2237/16, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2017 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.04.2017, було визнано протиправною бездіяльність Закарпатської митниці щодо затримки залізничних вагонів, у тому числі й вагонів Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" №65235830, №32261802. Зобов`язано Закарпатську митницю завершити митні формальності щодо пропуску через митний кордон України, у тому числі й залізничних вагонів позивача № 65235830, № 32261802.

Вказаними судовими рішеннями було встановлено, що Закарпатською митницею не здійснено визначених законом дій для вчинення митних процедур щодо пропуску залізничних вагонів, у тому числі й вагонів позивача, через державний кордон України у строк, встановлений статтею 199 Митного кодексу України. Митне оформлення товару у залізничних вагонах розпочалося з дати, що підтверджена відмітками органу доходів і зборів на вантажно-митних деклараціях.

Зазначені обставини не підлягають доказуванню згідно з частиною четвертою статті 75 ГПК України, а отже, протиправність поведінки Закарпатської митниці є доведеною.

Щодо другого елементу складу цивільного правопорушення, а саме - наявності шкоди, то як вірно встановлено судом першої інстанції із наявного у матеріалах справи листа філії "Центр транспортної логістики" ПАТ "Українська залізниця" №ЦТЛ-19/1421 від 10.08.2017 та доданого до нього розрахунку, вбачається, що затримка вагону:

- № 32261802 відбулась в період з 19.05.2016 по 28.07.2016, у зв`язку з чим ПАТ "Українська залізниця" було нараховано за надані послуги 96 133,14грн. З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог позивачем заявлено до стягнення за період з 18.06.2016 по 28.07.2016 затримки вагону №32261802 загальну суму 55 650,44 грн, яка складається з таких показників: користування вагоном - 32 891,00 грн., за маневрову роботу -2020,80 грн., зберігання вантажу -11 808,70 грн., надання інформації про вантажні роботи -373,60 грн., подання на забирання вагону - 1033,00 грн., зважування вагону при затримці - 325,50 грн., вантажно-розвантажувальні роботи -2 645,04 грн., а також тариф -3 570,00 грн. та вагонна складова 982,80грн. за маршрутом Чоп - Батьово - Чоп - Мукачево Львівської залізниці;

- № 65235830 відбулась в період з 15.05.2016 по 78.07.2016, у зв`язку з чим ПАТ "Українська залізниця" було нараховано за надані послуги 106302,57грн. З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог позивачем заявлено до стягнення за період з 14.06.2016 по 27.07.2016 затримки вагону №65235830 загальну суму 62 191,19 грн., яка складається з: користування вагоном - 37 016,10 грн., маневрову роботу - 2 020,80 грн., зберігання вантажу - 15 441,80 грн., надання інформації про вантажні роботи - 122 грн., подання на забирання вагону - 1 438,70 грн., зважування вагону при затримці - 325,50 грн., вантажно-розвантажувальні роботи - 3 182,29 грн., а також тариф - 2644 грн. за маршрутом Чоп - Батьово - Чоп Львівської залізниці.

Згідно з пунктом 3 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25 лютого 1999 року, облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам`яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6).

За договором між вантажовласником і залізницею всі ці документи можуть оформлятися і надаватися в електронному вигляді. Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Пунктом 4 (абз. 20) Правил користування вагонами та контейнерами визначено, що плата за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу нараховується за Відомостями плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу (додаток 10), які оформляються на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів. Відомості плати за користування вагонами, контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, Пам`ятки про видачу/приймання контейнерів, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами оформляються в електронному або паперовому вигляді. На вимогу вантажовласника йому надається копія Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, Пам`ятки про видачу/приймання контейнерів.

При цьому, за змістом п. 1.8 розділу ІІІ "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги", затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 317 від 26.03.2009 (далі - "Збірник тарифів") за маневрову роботу, що виконується локомотивом залізниці не одночасно з подачею або забиранням вагонів на вимогу власника під`їзної колії, вантажовласника або порту, яка оформлена пам`яткою про подавання/забирання вагонів (форми ГУ-45), із зазначенням у ній часу, протягом якого виконувалась маневрова робота, нараховується збір у розмірі 292, 60 грн за кожні півгодини роботи локомотива, рахуючи неповні півгодини за повні.

Пунктом 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, визначено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

Отже, власники товару або уповноважені ними особи мають обов`язок щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення або не виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю.

З доказів, наявних у матеріалах справи, вбачається, що позивачем було оплачено послуги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", що підтверджується платіжним дорученням №106 від 17.01.2017 на суму 105495,67 грн. та платіжним доручення №152 від 23.01.2017 на суму 96133,14грн.

У призначенні платежу у вказаних платіжних дорученнях зазначено "Оплата зг. рах. №2230/1234-2012р. від 28.12.2012р. про надання послуг з орган, перевез. вантажів у власних напівваг. та провед. розрах.", тобто, у даному випадку відбулось списання грошових коштів відповідно до укладеного між позивачем та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" договору №2230/1234-2012 від 28.12.2012 та виставлених листів-вимог Філії "Центр транспортної логістики" ПАТ "Укрзалізниця" від 10.01.2017 року №ЦТЛ-19/31 та №ЦТЛ-19/32, у яких зазначалось про необхідність забезпечення в необхідному розмірі наявність коштів на особовому рахунку по вищевказаному договору.

Разом з цим, у листі № ЦТЛ-19/1432 від 14.08.2017 філії "Центр транспортної логістики" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" останнім підтверджено, що згідно платіжних доручень № 106 від 17.01.2017р. та № 152 від 23.01.2017р. здійснено перерахування коштів саме за затримку вагонів № 6523583о та № 32261802.

Вказаними доказами підтверджується факт завдання позивачу шкоди у розмірі 117 841,63 грн., і між протиправною поведінкою Закарпатської митниці та завданою шкодою існує прямий причинний зв`язок, оскільки у випадку правомірної поведінки митниці (пропуск вагонів через кордон) позивач не поніс би вказаних додаткових витрат.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, наведені норми чинного цивільного законодавства, суд першої інстанції прийшов до юридично правильного висновку, що позивачем доведено наявність всіх елементів складу правопорушення у діях відповідача 1 для застосування такої міри деліктної відповідальності, як відшкодування шкоди, а тому позовні вимоги про стягнення 117 841,63 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин доводи апелянта по суті його скарги в межах вказаних вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції в частині стягнення шкоди.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині незгоди із сумою витрат на професійну правничу допомогу, то апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження розміру витрат на професійну правову допомогу позивачем було надано акт здачі-приймання наданої правової допомоги №1 від 25.05.2018 до договору №07/05/18 від 07.05.2018 (том 2 а.с.220), згідно якого адвокатське об`єднання "Парпан і партнери" надало позивачу наступну правову допомогу:

- надано консультації з питань податкового, валютного та іншого законодавства;

- моніторинг судової практики Єдиного державного реєстру судових рішень на предмет винесення судами апеляційної та касаційної інстанції рішень в аналогічних спорах;

- підготовлено до Господарського суду м.Києва 08.05.2018 року заяву про зменшення позовних вимог в частині стягнення з Державного бюджету на користь ДП "Бродівське лісове господарство" 117841,63 грн. шкоди, заподіяної внаслідок протиправної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС (1 год. - 1500,00 грн.);

- підготовлено до Господарського суду м.Києва 14.05.2018 року відповідь на відзив Закарпатської митниці ДФС (2 год. - 3000,00 грн.);

- участь у судових засіданнях у Господарському суді м.Києва та надано пояснення по суті спору (3000,00 грн.)

- витрати на відрядження становлять 2500,00 грн.

Позивач сплатив на користь Адвокатського об`єднання "Парпан і партнери" грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн., що підтверджується платіжним доручення № 1224 від 08.05.2018 (том 2 а.с.184).

Матеріали справи містять докази надання професійної правничої допомоги адвокатом Гейвич М.М. , який діяв згідно ордеру, виданого АО "Парпан і партнери" (том 2 а.с.210), його участі у судових засіданнях, підготовки зазначених у акті заяви про зменшення розміру позовних вимог та відповіді на відзив, однак, при цьому вказані в акті і оплачені витрати на відрядження в сумі 2500,00 грн не підлягають відшкодуванню згідно норм чинного процесуального закону, оскільки не є правничою допомогою в розумінні ГПК України.

Отже, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що обґрунтованою, розумною та неминучою є сума витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7500,00 грн., яка підтверджується наявними у справі доказами та підлягала присудженню до стягнення з відповідача 1 на користь позивача.

Проте, рішенням Господарського суду міста Києва від 12.06.2018, яке в подальшому було скасовано Верховним Судом, було стягнуто 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

26 жовтня 2018 року на виконання вказаного рішення було видано наказ про стягнення із Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України на користь Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У матеріалах справи наявне повідомлення Головного управління державної казначейської служби України у Закарпатській області №07.2.-08/117-4131 від 27.12.2018, з якого вбачається, що згідно меморіального ордеру №162176347 від 22.12.2018 було здійснено безспірне списання суми витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000,00 грн на користь Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" на підставі наказу Господарського суду міста Києва №914/1221/17 від 26.10.2018.

Так, відповідно до частини 2 статті 333 ГПК України, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 333 ГПК України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

При новому розгляді даної справи відповідачем 1 було подано заяву про поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2018 щодо стягнення 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відмовляючи у її задоволенні, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача 1 на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн., однак, оскільки вказана сума вже фактично була стягнута, то відсутні підстави для її повторного стягнення та, відповідно, відсутні підстави для повороту виконання рішення.

Але, при цьому судом першої інстанції не було надано оцінки обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу та не враховано, що до вказаних витрат позивачем було безпідставно включено витрати на відрядження в розмірі 2500,00 грн.

Частиною 1 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні заяви про поворот виконання рішення господарського суду м.Києва від 12.06.2018 (пункт 4 резолютивної частини рішення) з прийняттям в цій частині нового рішення, яким заяву про поворот виконання рішення суду задовольнити частково та стягнути з позивача на користь відповідача 1 - 2500 гривень примусово стягнутих судових витрат.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення в частині задоволених позовних вимог, судові витрати, пов`язані із апеляційним розглядом справи, покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Скасувати п.4 рішення господарського суду м.Києва від 03.04.2019 про відмову в задоволенні заяви про поворот виконання рішення господарського суду м.Києва від 12.06.2018.

Заяву про поворот виконання рішення суду задовольнити частково.

В поворот виконання рішення господарського суду м.Києва від 12.06.2018 стягнути з Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" (80602, Львівська обл., Бродівський район, м. Броди, вул. Низька, 15, ) на користь Закарпатської митниці ДФС України (88000, м.Ужгород, вул. Собранецька, 20, ) повернення примусово стягнутих 2500 гривень судових витрат.

У решті рішення господарського суду м.Києва від 03.04.2019 залишити без змін.

Доручити господарському суду м.Києва видати поворотний наказ.

Справу повернути до господарського суду м.Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09.09.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді М.Л. Яковлєв

І.М. Скрипка