ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2019 р. Справа№ 910/11261/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Бовсуновська Ю.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор-Сервіс»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 29.01.2019 (повний текст рішення складено 04.02.2019)

у справі № 910/11261/18 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні

інвестиції» в особі уповноваженої особи Фонду

гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк

«Національні інвестиції» Луньо Іллі Вікторовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова

компанія «Фактор-Сервіс»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1

про зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Банк «Національні інвестиції» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Національні інвестиції» Луньо Іллі Вікторовича (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор-Сервіс» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Фактор-Сервіс», відповідач) про зобов`язання повернути позивачу отримані згідно акту прийому-передачі документації, що є додатком до договору відступлення права вимоги № 149-14/15-Ф, документи, а саме, оригінал Кредитного договору № 149-14 від 25.06.2014, укладеного між АТ «Банк «Національні інвестиції» та ОСОБА_1 ; оригінали Додаткових угод №№ 1-3 до Кредитного договору № 149-14 від 25.06.2014; балансову виписку по рахунку № НОМЕР_2; балансову виписку по рахунку № НОМЕР_1 . В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором відступлення права вимоги № 149-14/15-Ф від 11.02.2015, укладеним між позивачем та відповідачем, внаслідок чого договір є припиненим з 31.12.2015, а на відповідача покладається обов`язок повернути позивачу оригінали згаданих документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2018 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 (далі - третя особа).

Заперечуючи проти позову, відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказував, що у нього з об`єктивних причин (через прийняття рішення про ліквідацію позивача) припинилась можливість належним чином виконувати зобов`язання в порядку і на умовах, визначених п. 2.1.1 Договору, а тому до нього не може застосовуватись відповідальність за порушення цього пункту Договору. Крім цього, позивачем не було повідомлено та не надано інформацію щодо нових реквізитів, на які слід було перераховувати кошти, відповідно ним лише частково виконано зобов`язання за Договором, оригінали документів у нього відсутні, оскільки їх вилучено під час обшуку.

У наданій суду першої інстанції відповіді на відзив, позивач вказував, що інформацію про зміну реквізитів банку було опубліковано на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та на сайті Банку, а відповідачем не надано доказів неможливості перерахувати кошти позивачу, тобто доказів того, що він здійснив платіж відповідно до умов Договору. Крім цього, за твердженнями позивача, з копії протоколу обшуку від 25.12.2015, на який посилається відповідач, не видно, що вилучено саме спірні договори та документи.

28.11.2018 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про витребування доказів у Слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві, а саме оригіналу кредитного договору № 149-14 від 25.06.2014, укладеного між АТ «Банк «Національні інвестиції» та ОСОБА_1 ; оригіналів додаткових угод № 1-3 до нього; балансової виписки по рахунках № НОМЕР_2, № НОМЕР_1 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2018 задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Витребувано у Слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві: оригінал кредитного договору № 149-14 від 25.06.2014 укладеного між АТ «Банк «Національні інвестиції» та ОСОБА_1 ; оригінали додаткових угод № 1-3 до кредитного договору № 149-14 від 25.06.2014; балансову виписку по рахунках № НОМЕР_2 , № НОМЕР_1 та відкладено підготовче засідання на 18.12.2018.

09.01.2019 до Господарського суду міста Києва надійшов лист Слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві від 18.12.2018, в якому зазначено, що 31.10.2017 постановою старшого слідчого СУ ГУНП у місті Києві Вербійця А.С. зазначене кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, після чого матеріали кримінального провадження № 0000297 здані до архіву СГ ГУНП у місті Києві. Оскільки наказом № 1090о/с від 30.10.2018 старшого слідчого СУ ГУНП у місті Києві Вербійця А.С. звільнено зі служби в поліції, надати запитувані документи у встановлений строк не виявилось за можливе, в зв`язку з чим підготовлено запит до архіву СУ ГУНП у місті Києві про витребування матеріалів вказаного кримінального провадження.

28.01.2019 до суду першої інстанції надійшли листи Слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві від 15.01.2019 та від 21.01.2019, згідно яких в матеріалах кримінального провадження відсутні оригінали запитуваних документів та їх не вилучалось під час проведення обшуку, вилучено лише їх копії.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.01.2019 у справі №910/11261/18 позов задоволено повністю. Зобов`язано ТОВ «Фінансова компанія «Фактор-Сервіс» повернути Публічному акціонерному товариству «Банк «Національні інвестиції» отримані згідно з актом прийманні-передачі документації, що є додатком до договору відступлення права вимоги № 149-14/15-Ф, документи: - оригінал кредитного договору №149-14 від 25.06.2014, укладеного між АТ «Банк «Національні інвестиції» та ОСОБА_1 ; - оригінали додаткових угод №№ 1-3 до кредитного договору № 149-14 від 25.06.2024; - балансову виписку по рахунку № НОМЕР_2 ; - балансову виписку по рахунку № НОМЕР_1 . Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Фактор-Сервіс» на користь ПАТ «Банк «Національні інвестиції» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762, 00 грн.

Не погодившись із згаданим рішенням, ТОВ «Фінансова компанія «Фактор-Сервіс» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, судом першої інстанції жодним чином не враховано, що до ТОВ «ФК «Фактор-Сервіс» не може застосовуватись відповідальність, передбачена п. 4.2 Договору відступлення права вимоги № 149-14/15-Ф від 11.02.2015, оскільки у відповідача з об`єктивних причин (через прийняття рішення про ліквідацію позивача) припинилась можливість належним чином виконувати зобов`язання в порядку і на умовах, визначених п. 2.1.1 Договору. Апелянт вказував, що позивач фактично не довів відсутності оплати по даному Договору, адже не долучив до матеріалів справи виписки по особовому рахунку відповідача на підтвердження такої відсутності. Разом з цим, апелянт стверджував, що ним сплачено частину суми по вищевказаному Договору, про що зазначено й у відзиві на позовну заяву, однак не перевірено судом першої інстанції. За твердженнями апелянта, внаслідок неправильного застосування ст. ст. 607, 614 ЦК України, п.п. 2.1.1, 4.2 Договору, місцевим судом встановлено факт припинення договірних правовідносин та необхідність повернення позивачу оригіналів документів. Також судом не було взято до уваги відсутність витребуваних оригіналів документів у відповідача,отже їх повернення стало неможливим, що відповідно є безумовною та обв`язкою підставою для відмови в позові. Крім цього, апелянт звертав увагу, що обшук, внаслідок якого у нього було вилучено оригінали документів, проводився з грубим порушенням КПК, про що свідчить відсутність чіткого зазначення переліку документів, які вилучено. На даний факт відповідач не міг та не може жодним чином вплинути, а тому вважає, що у випадку наявності у суду сумнівів щодо вилучення у відповідача цих документів, він повинен перевірити дану обставину тощо.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказував на безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначав про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором відступлення права вимоги № 149-14/15-Ф від 11.02.2015, укладеним між позивачем та відповідачем, внаслідок чого договір є припиненим з 31.12.2015, з цього моменту у відповідача відсутнє договірне зобов`язання, передбачене и. 2.1.1 Договору відступлення, а право вимоги за кредитним договором безумовно належить первісному кредитору. Відповідно способом захисту прав позивача є відновлення становища, яке існувало до порушення, тобто повернення оригіналів документів, отриманих за Договором відступлення права вимоги. Крім цього, позивач вказував, що інформацію про зміну реквізитів банку було опубліковано на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та на сайті банку, проте відповідачем не надано доказів неможливості перерахувати кошти позивачу або доказів, що він здійснив платіж відповідно до умов Договору. Крім цього, з копії протоколу обшуку від 25.12.2015, на який посилався відповідач, не вбачається, що вилучено саме оригінали спірних договорів та документів тощо.

Подане відповідачем 20.05.2019 клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінмарк», залишено судом апеляційної інстанції без задоволення, адже до цього клопотання заявником не долучено жодних доказів на підтвердження переходу до цього товариства прав вимоги за Кредитним договором (відповідного Договору відступлення прав вимоги, його оплати тощо), тобто не доведено, що рішення у даній справі може вплинути на його права та обов`язки.

Клопотання відповідача від 14.06.2019 та від 15.08.2019 про заміну позивача правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Груп Фактор» в зв`язку з укладенням Договорів відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відхилено апеляційним судом як безпідставні та необґрунтовані, адже за відсутності доказів виконання цих договорів, зокрема, їх оплати, суд позбавлений можливості встановити такий перехід прав вимоги від позивача до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Груп Фактом» та їх обсяг.

В судове засідання апеляційної інстанції 10.09.2019 з`явився представник відповідача, представники позивача та третьої особи не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом надіслання на їх адреси відповідної ухвали про оголошення перерви справа, яка згідно повідомлень про вручення поштових відправлень отримана останніми 27.08.2019, відтак апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності представників позивача та третьої особи за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника апелянта (відповідача), розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 11.02.2015 між Акціонерним товариством «Банк «Національні інвестиції» (первісний кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «Фактор-Сервіс» (новий кредитор) укладено Договір відступлення права вимоги № 149-14/15-Ф (далі - Договір), за умовами п. 1.2 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор передає новому кредитору належне первісному кредитору право вимоги за укладеним між первісним кредитором та ОСОБА_1 (боржник) кредитним договором № 149-14 від 25.06.2014 з лімітом кредитування в розмірі 29 700 000, 00 грн. Загальна сума заборгованості за цим договором на день укладення Договору складає 29 700 000, 00 грн. - основної суми кредиту, 155 433,57 грн. - сума несплачених відсотків.

Відповідно до п. 1.4 Договору загальна сума відшкодування за відступлення права вимоги складає 29 527 023,80 грн.

Права вимоги, що передаються за Договором, переходять від первісного кредитора до нового кредитора з моменту його підписання (п. 1.5 Договору).

Положеннями п.2.1.1 Договору сторони погодили обов`язок нового кредитора переказати первісному кредитору після набрання чинності Договором в строк до 30.12.2015 відшкодування за відступлення права вимоги в сумі 29 527 023,80 грн. на рахунок № НОМЕР_3 в АТ «Банк «Національні інвестиції», МФО 300498, призначення платежу: відступлення права вимоги згідно з договором № 149-14/15-Ф.

В свою чергу, за змістом п. 2.2.1 Договору встановлено обов`язок первісного кредитора протягом 3 робочих днів з моменту надходження на рахунки, вказані в п. 2.1.1 Договору, суми відшкодування за відступлення права вимоги передати документи, які свідчать про право вимоги. Факт передачі первісним кредитором новому кредитору документів засвідчується складанням Акту прийому-передачі, який підписується повноважними представниками сторін.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст.173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Договором згідно ст. 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями п. 2.1.1 Договору сторони погодили обов`язок нового кредитора переказати первісному кредитору після набрання чинності Договором в строк до 30.12.2015 відшкодування за відступлення права вимоги в сумі 29 527 023,80 грн. на рахунок № НОМЕР_3 в АТ «Банк «Національні інвестиції», МФО 300498, призначення платежу: відступлення права вимоги згідно з договором № 149-14/15-Ф.

Як встановлено матеріалами справи, 11.02.2015 на виконання умов договору між позивачем та відповідачем складено та підписано Акт приймання-передачі документації, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав наступні оригінали документів, що засвідчують права вимоги: оригінал кредитного договору № 149-14 від 25.06.2014, укладеного між АТ «Банк «Національні інвестиції» та ОСОБА_1 ; оригінали додаткових угод №№ 1-3 до нього; балансову виписку по рахунку № НОМЕР_2 ; балансову виписку по рахунку № НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 4.2 Договору у випадку, якщо новий кредитор не здійснить переказ грошових коштів в порядку, на умовах і у строки, передбачені п. 2.1.1 Договору, право вимоги за кредитним договором, що було відступлено за цим Договором, до нового кредитора не переходить та безумовно залишається у первісного кредитора. В такому випадку цей Договір припиняється в день, наступний за датою, визначеною в п. 2.1.1, коли новий кредитор повинен був здійснити остаточний розрахунок з первісним кредитором.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив про невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором та нездійснення відшкодування за відступлення права вимоги у встановлений строк та у визначеному розмірі, відтак Договір, в силу приписів п. 4.2 Договору, є припиненим з 31.12.2015.

23.03.2018 позивач звернувся до відповідача з вимогою від 23.03.2018 вих. № 03/225 про повернення протягом семи днів оригіналів документів, зокрема, за Актом приймання-передачі документації від 11.02.2015 за Договором.

Оскільки вказана вимога позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення, позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому просив зобов`язати відповідача повернути оригінали документів, отримані згідно Акту прийому-передачі документації, що є додатком до Договору.

За приписами ст. ст. 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняються частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Правовий аналіз положень статей 599, 610, 611 ЦК України дає підстави для висновку, що зобов`язання вважається таким, що припинилося виконанням, проведеним належним чином, лише у разі, якщо воно виконано в повному обсязі у встановлений строк.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту виконання відповідачем грошового зобов`язання за Договором.

Посилання відповідача на виконання ним 2/3 грошового зобов`язання, також не заслуговують на увагу, адже не підтверджується жодними належними та допустимими доказами, зокрема, первинними платіжними документами на підтвердження хоча б часткового виконання новим кредитором свого договірного зобов`язання.

З приводу тверджень відповідача (апелянта) про те, що його було позбавлено можливості виконати грошове зобов`язання в зв`язку з ліквідацією позивача, слід зазначити, що Договір укладено сторонами 11.02.2015, кінцевий строк для здійснення розрахунків визначено 30.12.2015, тобто з лютого 2015 по грудень 2015 відповідач мав право та можливість виконати взяті на себе грошові зобов`язання за Договором.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 01.12.2015 № 853 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.12.2015 № 214 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Національні інвестиції» та делегування повноважень ліквідатора банку».

З метою забезпечення процедури ліквідації, уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку відкриває накопичувальний рахунок неплатоспроможного банку у національній валюті в Національному банку України та вживає заходи щодо закриття кореспондентського рахунку відповідного банку.

Як встановлено судом, на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було розміщено інформацію про зміну реквізитів публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції», ця інформація є загальнодоступною.

Більше того, відповідачем не надано жодних доказів того, що він здійснив переказ коштів на реквізити, зазначені в Договорі, однак платіж не пройшов, або не вдалось здійснити таке перерахування. Доказів звернення відповідача до позивача з метою отримання реквізитів для перерахування коштів матеріали справи також не містять.

При цьому, введення в банку процедури ліквідації не свідчить про неможливість виконання зобов`язання або про припинення невиконаного грошового зобов`язання.

Як вище згадувалось, відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Таким чином, враховуючи невиконання відповідачем грошового зобов`язання у розмірі та у строк, встановлений Договором, з огляду на приписи п. 4.2 Договору, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що Договір є припиненим з 31.12.2015, а право вимоги за кредитним договором належить позивачу, відтак оригінали документів, які підтверджують право вимоги й передані відповідачу за Актом приймання-передачі документації від 11.02.2015, підлягають поверненню позивачу.

Судом першої інстанції правомірно відхилено доводи відповідача про те, що він немає можливості повернути оригінали документів, адже вони у нього відсутні, т.як були вилучені під час обшуку, зокрема, оригінал кредитного договору № 149-14 від 25.06.2014, укладеного між АТ «Банк «Національні інвестиції» та ОСОБА_1 ; оригінали додаткових угод №№ 1-3 до нього, балансової виписки по рахунку № НОМЕР_2 ; балансової виписки по рахунку № НОМЕР_1 , при цьому відповідач посилався на протокол обшуку від 25.12.2015.

Проте з наданого суду протоколу обшуку від 25.12.2015 не вбачається вилучення документів, які зазначені в Акті приймання-передачі документації від 11.02.2015.

Крім цього, як вище згадувалось, ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2018 у Слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві витребувано оригінал кредитного договору № 149-14 від 25.06.2014, укладеного між АТ «Банк «Національні інвестиції» та ОСОБА_1 ; оригінали додаткових угод № 1-3 до нього; балансову виписку по рахунках № НОМЕР_2 , № НОМЕР_1 .

На виконання вимог ухвали суду надійшли листи від 15.01.2019 та від 21.01.2019 Слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві, згідно яких оригінал кредитного договору № 149-14 від 25.06.2014 з оригіналами додаткових угод та балансовими виписками по рахунках під час досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000297 не вилучалися та в матеріалах кримінального провадження вказані оригінали відсутні.

Відповідно до наявного в матеріалах кримінального провадження протоколу обшуку від 25.12.2015, який проводився на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва, оригінали вищезгаданих документів не вилучались під час проведення обшуку, натомисть було вилучено лише їх копії.

Таким чином, твердження відповідача про вилучення у нього під час обшуку оригіналів документів під час обшуку не відповідають дійсним обставинам справи.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Доводи апелянта з приводу порушення та неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також порушення права відповідача на судовий захист не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Крім цього, враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор-Сервіс» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2019 у справі № 910/11261/18 - без змін.

Матеріали справи № 910/11261/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 13.09.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук