СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2019 р. Справа № 922/227/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Барбашова С.В., суддя Зубченко І.В.

секретар судового засідання Євтушенко Є.В.

за участю представників:

від позивача - Ріпка В .О., директор, за наказом;

від відповідача - Синєпольська О.В., адвокат, за довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Клочко Світлани Василівни, смт. Кегичівка вх. № 1992 Х/З на рішення господарського суду Харківської області від 21.05.2019 р. у справі № 922/227/19 (суддя - Кухар Н.М., повний текст складено та підписано 27.05.2019 р.)

за позовом Приватного підприємства «Торгівельні ряди», смт. Кегичівка

до фізичної особи-підприємця Клочко Світлани Василівни, смт. Кегичівка

про стягнення 232 890,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

24.01.2019 р. Приватне підприємство «Торгівельні ряди» (далі - ПП «Торгівельні ряди», позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця Клочко Світлани Василівни (далі - ФОП Клочко С .В ., відповідач) 105 600,00 грн. заборгованості з орендної плати за договором найму (оренди) торговельного місця на Кегичівському ринку ПП «Торгівельні ряди» (типовий) № 23 від 15.06.2015 р., 18 419,00 грн. інфляційних втрат, 4 487,00 грн. 3 % річних, 5 184,00 грн. пені та 99 200,00 грн. неустойки, нарахованої на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України за час прострочення повернення об`єкту найму.

Рішенням господарського суду Харківської області від 21.05.2019 р. позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто 99 200,00 грн. неустойки, а також 1 488,00 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

В частині задоволення позову рішення суду мотивоване відсутністю підписаного сторонами акту приймання-передачі об`єкта оренди, який би свідчив про повернення орендарем орендованого майна орендодавцеві, а в частині відмови - відсутністю заборгованості з орендної плати до закінчення строку дії договору, невірним трактуванням позивачем умов договору оренди тощо.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати в частині присудження до стягнення з ФОП Клочко С.В. неустойки в сумі 99 200,00 грн. та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ПП «Торгівельні ряди» відмовити у повному обсязі, а також просить стягнути з позивача на свою користь судові витрати в сумі 20 240,00 грн. (за попереднім орієнтовним розрахунком).

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права.

Відповідач стверджує, що не мав технічної можливості передати земельну ділянку за актом позивачеві, оскільки ця земельна ділянка не визначена в натурі, а умови договору є неконкретними, невизначеними й такими, що неможливо виконати.

Посилаючись на ст. 258 ЦК України відповідач вважає, що стягнення неустойки за період раніше ніж 21.01.2018 р. є необґрунтованим та неправильним застосуванням норм матеріального права до спірних правовідносин.

У визначений ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.07.2019 р. строк, від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ПП «Торгівельні ряди» просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

02.09.2019 р. до початку судового засідання від позивача на виконання ухвали східного апеляційного господарського суду від 22.07.2019 р. надійшла заява з додатковими документами.

Представник позивача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив за доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.06.2015 між ПП "Торгівельні ряди", як наймодавцем, та Клочко С.В. , як наймачем, укладено договір найму (оренди) торговельного місця на Кегичівському ринку ПП "Торгівельні ряди" № 23, згідно з п. 1.1. якого наймодавець передав, а наймач прийняв у тимчасове платне користування торговельне місце у вигляді ділянки із твердим покриттям (далі - об`єкт найму), яке розташоване на ринку ПП "Торгівельні ряди" за адресою: 64003, вул. Миру, 30, смт Кегичівка Харківської області.

Відповідно до п. 1.2 договору, загальна площа об`єкту найму становить 25 кв.м. ділянки з твердим покриттям.

Згідно з п. 1.3. договору, торговельне місце передається в тимчасове платне користування для торгівлі товарами на розсуд наймача з дотриманням вимог чинного законодавства України.

За умовами п. 2.1 договору, вступ наймача у користування об`єктом найму настає одночасно з підписанням сторонами договору.

Згідно з п. 2.4 договору, об`єкт найму вважається поверненим наймодавцю з часу підписання сторонами акта приймання-передачі про фактичне повернення майна з оренди.

Відповідно до п. 3.1 договору, розмір плати за користування об`єктом найму становить 1600 грн. щомісячно.

Пунктом 3.2 договору сторонами передбачено, що розмір плати за користування об`єктом найму може змінюватися у разі змін податкового законодавства, амортизаційних відрахувань, розміру плати за землю тощо та корегується з урахуванням індексу інфляції. Зміни у цьому разі вносяться за ініціативою наймодавця направленням наймачу письмової угоди про збільшення плати за користування об`єктом найму.

Згідно з п. 3.4 договору, плата за користування об`єктом найму сплачується помісячно в готівковій формі у якості передоплати наперед до 20 числа щомісячно.

Розділом 4 договору встановлено права та обов`язки сторін, зокрема:

- наймач зобов`язується своєчасно, наперед до 20 числа щомісячно, і в повному обсязі сплачувати наймодавцю плату за користування об`єктом найму (п. 4.1.2 договору), а також повернути наймодавцю об`єкт найму згідно з актом приймання-передачі в стані, не гіршому від його стану на момент передачі в найм з урахуванням зносу у встановлених розмірах (п. 4.1.10 договору);

- наймодавець має право вимагати від наймача плати за користування об`єктом найму (п. 4.4.2 договору), виступати з ініціативою щодо внесення змін до договору або його дострокового розірвання у випадку несвоєчасної сплати плати за користування об`єктом найму або використання об`єкта найму на цілі, не обумовлені договором, недосягнення згоди про збільшення розміру плати за користування об`єктом найму тощо (п. 4.4.3 договору).

Відповідно до п. 5.1.1 договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України, зокрема, за порушення строку перерахування коштів, встановлених в п. 4.1.2, наймач сплачує пеню в розмірі 10% від суми боргу за кожний день прострочення.

Пунктом 5.1.6. договору встановлено, що при затримці повернення з вини наймача торговельного місця після припинення дії цього договору наймач сплачує плату за користування об`єктом найму у подвійному розмірі до дня фактичної передачі об`єкта найму за актом приймання-передачі.

Згідно з п. 5.1.9. договору, сплата штрафу, пені, встановлених цим договором та законодавством України, не звільняє сторони від виконання покладених на них зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п. 6.1. договору, цей договір діє з 15.06.2015 по 05.01.2016 (але не більше одного року).

Згідно з п. 6.4. договору, його дія припиняється, в тому числі, внаслідок:

- закінчення строку його дії;

- дострокового його розірвання на вимогу наймодавця або наймача;

- несплати наймачем плати за користування об`єктом найму більше 3-х місяців.

Пунктом 6.6. договору сторони погодили, що у випадку відсутності заперечень наймодавця та наймача про припинення дії договору протягом одного місяця до його закінчення він вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, про що укладається додаткова угода у письмовому вигляді.

Зі сторони наймодавця договір підписаний його представником, підпис якого скріплено печаткою юридичної особи, а з боку наймача - особисто Клочко С.В. без зауважень чи заперечень.

07.02.2016 р. позивач звернувся до відповідача з проектом додаткової угоди до договору, в якій:

- п. 3.1 договору викладено в наступній редакції: «розмір плати за користування об`єктом найму становить 2 400 грн. щомісячно»;

- п. 6.1 договору викладено в наступній редакції: «цей договір діє з 07 лютого 2016 року по 05 лютого 2016 року (але не більше одного року)».

Зазначену додаткову угоду отримано відповідачем того ж дня - 07.02.2016 р., про що свідчить її підпис в реєстрі вручення додаткових угод про зміну ставок орендної плати від 07.02.2016 р., але залишено без будь-якого реагування.

Претензією б/н від 23.02.2016 р. позивач вимагав розірвання договору на підставі пунктів 4.2.2, 4.4.3, 6.4 цього договору у зв`язку з недосягненням сторонами згоди про збільшення розміру плати за користування об`єктом найму, а також заперечив проти користування відповідачем об`єктом найму та проти продовження строку дії договору й вимагав повернути об`єкт оренди згідно з актом приймання-передачі. Даною претензією відповідача попереджено про те, що при затримці повернення з вини наймача торговельного місця після припинення дії цього договору наймач сплачує плату за користування об`єктом найму у подвійному розмірі до дня фактичної передачі об`єкта найму за актом приймання-передачі.

Від отримання цієї претензії відповідач відмовився, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні.

Претензією б/н від 02.07.2016 р. позивач вдруге звернувся до відповідача з пропозицією сплатити заборгованість у розмірі 10 000 гривень, у разі невиконання чого ПП «Торгівельні ряди» буде змушене звернутися до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у подвійному розмірі на підставі п. 5.1.6 договору. Від отримання претензії б/н від 01.07.2016 р. відповідач так само відмовилася.

20.01.2017 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про припинення договору та вимогою повернути торговельне місце, після цього скласти і підписати з ПП «Торгівельні ряди» акт приймання-передачі про фактичне повернення майна з оренди позивачеві.

Жодної відповіді відповідача на звернення позивача матеріали справи не містять.

25.02.2017 р. позивач знов звернувся до відповідача із заявою б/н від 19.02.2017 р. про припинення договору із запереченням щодо його продовження та вимогою повернути майно зі складанням акту приймання-передачі з повторною вимогою звільнити торговельне місце та негайно прибрати кіоск відповідача, після чого повернути орендоване майно шляхом фактичної передачі об`єкта найму зі складанням акту приймання-передачі.

Дана заява, як і попередні звернення позивача, відповідачем залишені без виконання, що стало підставою для звернення ПП «Торгівельні ряди» до господарського суду з позовом про примусове стягнення з відповідача 105 600 грн. заборгованості з орендної плати, 18 419 грн. інфляційних втрат, 4 487 грн. 3 % річних, 5 184 грн. пені та 99 200 грн. неустойки, нарахованої на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України за час прострочення повернення об`єкту найму.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у позовній заяві позивачем визначено три різні дати закінчення строку дії договору - 15.06.2016 р., 09.03.2016 р. та 20.05.2016 р.

Додаткової угоди про пролонгацію договору матеріали справи не містять, тому місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір припинив свою дію 05.01.2016 р.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною першою статті 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Аналогічні положення містить частина перша статті 283 ГК України.

Частиною третьою статті 285 ГК України передбачено, що орендар зобов`язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до частини четвертої статті 286 ГК України, строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до пункту 22 Правил торгівлі на ринках смт. Кегичівки та вимог Закону України від 06.07.1995 № 265/95-вр "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", справляння плати за утримання торговельного місця в належному стані й інші послуги ринку здійснюють касири та контролери ринку із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій відповідно до вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» з видачею касових чеків. Торгівля без документів, що підтверджують сплату за послуги за утримання торговельного місця в належному стані та інших послуг ринку, забороняється.

Згідно із частиною першою статті 785 ЦК України, у наймача у разі припинення договору найму виникає зобов`язання негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до частини другої статті 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Матеріали справи не містять підписаного сторонами акту приймання-передачі торговельного місця, за яким відповідач на виконання умов договору та вимог позивача, мав повернути об`єкт оренди ПП «Торгівельні ряди», що свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань у спірних правовідносинах.

Таким чином, позивачем доведено, що з 20.02.2016 р. відповідач в порушення умов договору та Правил торгівлі на ринках смт. Кегичівки, здійснює торгівлю без необхідного чеку РРО та не сплачує плату за користування торговельним місцем.

Відсутність безготівкових переказів, які могли б свідчити про сплату відповідачем плати за об`єкт найму (оренди), доведена довідкою Ощадбанку № 43-683/16 від 21.11.2016 р.

Проте, у зв`язку з припиненням договору саме 05.01.2016 р. (а не як вважає позивач 15.06.2016 р., або 09.03.2016 р. чи 20.05.2016 р.) заявлена до стягнення заборгованість в сумі 6 400,00 грн. за період з 20.02.2016 р. по 15.06.2016 р. у вигляді орендної плати під час дії договірних відносин, є безпідставною.

З розрахунку позовних вимог вбачається, що позивачем також заявлено до стягнення заборгованість з орендної плати у подвійному розмірі в сумі 99 200 грн. за період з 20.06.2016 р. по 21.01.2019 р. та окремо неустойку в сумі 99 200 грн. за період з 20.06.2016 р. по 21.01.2019 р. на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що позивач невірно тлумачить пункт 5.1.6. договору - визначаючи подвійну ставку з орендної плати, передбачену цим пунктом, як основний (орендний) платіж за користування об`єктом найму, а не відповідальність за несвоєчасне повернення (затримку) об`єкта оренди у вигляді неустойки, як це випливає за змісту розділу 5 договору "Відповідальність сторін" та приписів ст. 785 ЦК України, у зв`язку з чим господарським судом Харківської області на законних підставах відмовлено у стягненні основного боргу в сумі 99 200 грн.

До того ж, зазначена обставина скаржником не оскаржується.

Відсутність порушення зобов`язання з оплати орендної плати з боку відповідача виключає можливість стягнення з нього інфляційних втрат та 3 % річних, оскільки ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлює обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних виключно у разі порушення боржником грошового зобов`язання перед кредитором, так само як і виключає можливість стягнення пені з відповідача за відсутності порушення основного зобов`язання під час дії договору.

Проте, внаслідок відсутності належних доказів повернення відповідачем орендованого майна позивачеві, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка в сумі 99 200 грн. на підставі ст. 785 ЦК України та п. 5.6.1 договору за користування торговельним місцем після закінчення строку дії договору.

Доказів сплати зазначеної суми неустойки в добровільному порядку ФОП Клочко С.В. до матеріалів справи не надано.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності технічної змоги передати земельну ділянку за актом позивачеві через те, що ця земельна ділянка не виділена в натурі відхиляються, оскільки предметом договору є торговельне місце у вигляді ділянки із твердим покриттям, а не земельна ділянка і в даному випадку між сторонами виникли правовідносини відносно оренди саме торговельного місця, а не правовідносини з оренди землі.

Матеріали справи не містять доказів визнання недійсним у судовому порядку договору, на підставі якого заявлено позов у даній справі, тому, з урахуванням презумції правомірності правочину як однієї з засад цивільного законодавства, уклавши та підписавши цей договір відповідач погодився із порядком як надання у користування, так і повернення об`єкту оренди, у зв`язку з чим посилання скаржника на те, що умови договору є неконкретними, невизначеними та такими, що неможливо виконати є безпідставними.

Так само не приймаються до уваги посилання скаржника на ст. 258 ЦК України із зазначенням на неправомірність стягнення з нього неустойки за період раніше ніж 21.01.2018 р., оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем не заявлялося про застосування позовної давності.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з чим клопотання скаржника про стягнення судових витрат в сумі 20 240,00 грн. за попереднім (орієнтовним) розрахунком відхиляється.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Харківської області від 21.05.2019 р. у справі № 922/227/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 04.09.2019 р.

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя С.В. Барбашова

Суддя І.В. Зубченко