ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2019 р. м. Київ Справа № 911/571/19

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

за участю секретаря Марценюк О.М.

розглянувши справу № 911/571/19

за позовом Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк»,

м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроцивілбуд 1», с. Щасливе

Бориспільського району

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ

про стягнення 220 000,00 грн.

представники:

від позивача: Бондаренко М.Г., довіреність № 60 від 03.01.2019;

від відповідача: Самборська Г.М., довіреність від 17.07.2017;

від третьої особи: Голік О.А., довіреність № 27-11009/18 від 01.07.2019

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява вих. № 01-10/1230 від 27.02.2019 (вх. № суду 598/19 від 01.03.2019) Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» (надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроцивілбуд 1» (надаі - відповідач) про стягнення 220 000,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.11.2013 між позивачем та відповідачем укладено Договір про відкриття траншевої кредитної лінії № 766, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 40 000 000,00 грн. терміном до 28.11.2016. До договору укладалось ряд додаткових договорів про надання траншів в межах кредитної лінії. 27.05.2015 ПАТ «УПБ» здійснив штучну транзакцію з перерахування коштів згідно наданих відповідачем платіжних доручень №№ 2856-2885 штучно погасивши заборгованість за кредитним договором. 28.05.2015 Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 348 про віднесення ПАТ «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних, на підставі чого виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 107 від 28.05.2015 про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «УПБ», згідно з яким призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. На виконання своїх обов`язків, передбачених ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення перевірки було виявлено правочин по проведенню ПАТ «УПБ» платіжних доручень, наданих відповідачем, для погашення заборгованості за кредитним договором та договір про розірвання кредитного договору, які є нікчемними: п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гаратнування вкладів фізичних осіб» правочин (договори) наплатоспромоджного банку є нікчемними у разі, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майнових прав та відмовився від власних майнових вимог; п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» нікчемність правочину у разі, якщо банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання (уклав правочин), внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочин (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними зокрема з підстави коди банк уклав правосин (у тому числі договори) умови яких передбачають платіж чи передачу майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внітрушніми документами банку. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором позивач звернувся до суду про стягнення 220 000,00 грн., з яких 190 000,00 грн. основного боргу за кредитом та 30 000,00 грн. боргу за простроченими процентами.

Ухвалою суду від 11.03.2019 залишено позовну заяву ПАТ «Український професійний банк» без руху та надао позивачу час для усунення недоліків зазначених в ухвалі.

Ухвалою суду від 01.04.2019 відкрито провадження у справі № 911/571/19, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.04.2019 о 10 год. 00 хв.

Через канцелярію суду (вх. № 8236/19 від 24.04.2019) від позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою суду від 24.04.2019 залучено до часті у сраві в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - третья особа), відкладено підготовче засідання на 20.05.2019 о 10 год. 20 хв.

Через канцеялірю суду (вх. № 9689/19 від 17.05.2019) від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує повністю посилаючись на те, що відповідач 27.05.2015 здійснив повне погашення кредиту в загальній сумі 39 933 000,00 грн.., відсотків за користування кредитом в сумі 818 283,68 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями за №№ 2856-2885, які містять відмітку банку про проведення платежу. Додатковими угодами, якими надавались окремі транші, визначено реквізити рахунків, на які позичальнику належить повертати кредит та сплачувати проценти. Саме на ці рахунки було здійснено погашення кредиту з поточного рахунку відповідача, що відкритий в тому ж банку (у позивача). Також додатковими угодами передбачена можливість дострокового погашення кредитів позичальником. У зв`язку з повним погашенням відповідачем заборгованості ПАТ «УПБ» видано позичальнику довідку № 11/5-02/502 від 28.05.2015, в якій банком зазначено про повне погашення заборгованості по кредитному договору за основним боргом та процентами та про те, що дія кредитного договору припинена. Крім цього, між банком та відповідачем 27.05.2015 укладено договір про розірвання кредитного договору. Відповідач не погоджується з тим, що банк прийнявши погашення кредиту безоплатно відмовився від своїх вимог та вважає, що ПАТ «УПБ» не надав достатніх доводів та не надав суду доказів в підтвердження ознак нікчемності в цих погашеннях. Посилання на постанову Правління НБУ № 293/БТ від 30.04.2015 з грифом «банківська таємниця», якою встановлено обмеження в здійсненні розрахунків виключно через кореспондентський рахунок, відкритий в НБУ є недоречним, оскільки обмеження встановлено саме для ПАТ «УПБ» і на клієнтів банку дане зобов`язання не поширювалось. Позивачем не подано доказів в підтвердження того, що кошти на рахунок відповідача, якими останній погасив свій кредит, надійшли від ОСОБА_1 . Позивач не надав доказів в підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між погашенням 27.05.2015 відповідачем кредиту та неплатоспроможністю банку. Зміст постанови Правління НБУ № 293/БТ від 30.04.2015 свідчить про наявність фінансових проблем в ПАТ «УПБ» ще в квітні, отже платежі відповідача, які здійснені 27.05.2015 не могли призвести до цих проблем. Відповідач розпорядився власними коштами, які обліковувались на йго власному рахунку в ПАТ «УПБ» шляхом направлення цих коштів в погашення свого ж кредиту. Така операція не заборонена законодавством України.

Через канцелярію суду (вх. № 9761/19 від 17.05.2019) від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Через канцелярію суду (вх. № 9786/19 від 20.05.2019) від третьої особи надійшли письмові пояснення на позовну заяву, в яких третя особа просить задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Ухвалою суду від 20.05.2019 відкладено підготовче засіданя на 03.06.2019 о 10 год. 40 хв.

Через канцелярію суду (вх. № 10811/19 від 30.05.2019) позивачем подано відповідь на відзив, в якій позивач зазначає наступне. 27.05.2015 на рахунок відповідача, відкритий в банку, від ОСОБА_1 (з поточного рахунку останнього відкритого у банку) надійшли кошти в розмірі 40 747 000,00 грн., як надання фінансової допомоги на зворотній основі згідно договору № 2/404 (платіжне доручення № 23049348). Цього ж дня позичальником надано банку ряд платіжних доручень за №№ 2856-2885 з призначенням платежу погашення кредиту та процентів згідно договору № 766 від 29.11.2013. 27.05.2015 банк здійснює штучну транзакцію з перерахування цих коштів на позичкові рахунки та рахунки нарахованих доходів по кредитному договору, штучно погасивши заборгованість позичальника. Платежі з погашення кредитної заборгованості всупереч заборони постановою Правління НБУ № 293/БТ проходили не через кореспондентський рахунок банку, відкритий у НБУ. Виконати платіжне доручення свого клієнта банк не мав можливості, оскільки залишок коштів на кореспондентському рахунку, відкритому в НБУ складав 43 805,61 грн. згідно довідки № 55-0004/59610 від 18.07.2016. Реально кошти до банку не надходили та банк не отримав реального доходу за наслідком погашення кредитної заборгованості, тому такий правочин має безоплатний характер, а отже є нікчемним. За наслідками проведення штучних транзакцій з погашення кредитної заборгованості позичальника кошти не були відображені ані на кореспондентському рахунку, ані у касі банку - такі кошти не є високоліквідними, а отже не можуть бути направлені на задоволення вимог кредиторів, що призвело до неплатоспроможності ПАТ «УПБ» та зумовило неможливість виконання зобов`язань неплатоспроможного банку перед іншими кредиторами. За наслідками штучних транзакцій з погашення кредитної заборгованості не було підвищено ані ліквідність, ані платоспроможність проблемного банку, що зумовило віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

В підготовчому засіданні 03.06.2019 оголошувалась перерва до 10.06.2019 о 12 год. 20 хв.

Через канцелярію суду (вх. № 11423/19 від 10.06.2019) відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначає, що платіжні операції по перерахуванню коштів з рахунку відповідача, відкритого у ПАТ «УПБ» в погашення заборгованості по кредитному договору не є правочинами між банком та позичальником згідно ст. 202 Цивільного кодексу України. Адже, здійснюючи операції з перерахунку коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнту банку, передбачені Цивільним кодексом України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах та договорами з відповідними клієнтами банку. Саме такі висновки відображені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 826/1476/15.

Ухвалою суду від 10.06.2019 суд закрив підготовче провадження у справі № 911/571/19 та призначив справу до розгляду по суті на 01.07.2019 об 11 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 01.07.2019 відкладено розгляд справи по суті на 17.07.2019 об 11 год. 40 хв.

Ухвалою суду від 17.07.2019 відкладено розгляд справи по суті на 19.08.2019 о 12 год. 40 хв.

В судовому засіданні 19.08.2019 оголошувалась перерва до 28.08.2019 о 14 год. 30 хв.

В судових засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

В судових засіданнях представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити у задоволені позову повністю.

В судових засіданнях представник третьої особи підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши учасників процесу, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області

ВСТАНОВИВ:

29.11.2013 між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» («банк», надалі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євроцивілбуд 1» («позичальник», надалі - відповідач) укладено Договір про відкриття траншевої кредитної лінії № 766 (надалі - Кредитний договір), відповідно до п. 1.1 якого позивач зобов`язався відкрити відповідачу траншеву відкличну кредитну лінію в межах суми 40 000 000,00 грн. терміном до 28.11.2016 на поповнення обігових коштів.

Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору підставою для надання кредитів за цим договором є додаткові договори, що укладаються тільки за взаємною згодою сторін після надання позивачу письмової заявки відповідача, в якій вказується сума кредиту, конкретна ціль кредитування.

Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору плата за користування одержаними кредитними коштами встановлюється в кожному конкретному додатковому договорі.

Протягогом дії Кредитного договору відповідач неодноразово звертався до позивача із заявами про надання коштів в рахунок кредиту, за наслідками яких між позивачем та відповідачем було укладенододаткові договори про відкриття траншевої кредитної лінії, зокрема: договір від 29.11.2013 на суму кредиту в розмірі 36 074 000,00 грн. (в редакції додаткового договору від 12.05.2015 про внесення змін в додаткову угоду від 29.11.2013), договір від 08.01.2014 на суму кредиту в розмірі 1 067 000,00 грн., договір від 16.01.2014 на суму кредиту в розмірі 300 000,00 грн., договір від 20.01.2014 на суму кредиту в розмірі 330 000,00 грн., договір від 06.02.2014 на суму кредиту в розмірі 692 000,00 грн., договір від 28.04.2014 на суму кредиту в розмірі 1 450 000,00 грн.

Фактичне отримання позичальником кредитних коштів підтверджується наступними меморіальними ордерами: № 18734935 від 29.11.2013 на суму 36 179 000,00 грн., № 19107473 від 08.01.2014 на суму 1 067 000,00 грн., № 19173272 від 16.01.2014 на суму 300 000,00 грн., № 19199290 від 20.01.2014 на суму 330 000,00 грн., № 19360246 від 06.02.2014 на суму 692 000,00 грн., № 20039320 від 28.04.2014 на суму 1 450 000,00 грн.

Згідно з умовами п. 7.1 Кредитного договору нарахування та сплата процентів за користування кредитними ресурсами, наданими відповідно до додаткових договорів, здійснюється щомісячно та одночасно з остаточним погашенням кредитної заборгованості за кожним кредитом, але не пізніше строку обумовленого в кожному додатковому договорі.

Згідно п. 4.1 Кредитного договору відповідач зобов`язався повернути одержані кредитні ресурси в строк згідно з умовами, які викладені у відповідних додаткових договорах, які є невід`ємними частинами цього договору та сплатити нараховані проценти шляхом перерахування грошових коштів на позичкові рахунки та рахунки нарахованих процентів, відповідно до строків, які встановлені додатковими договорами.

Стаття 531 ЦК України визначає, що боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно додаткових договорів до Кредитного договору передбачається можливість дострокового погашення кредитів відповідачем. Так, п. 3 кожного додаткового договору передбачено строк повернення кожного траншу не пізніше встановленої в ньому дати. Отже повернення кредиту було можливим в будь-який час не пізніше встановленої в додатковому договорі дати.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

27.05.2015 відповідачем з метою виконання Кредитного договору подано до ПАТ «Український професійний банк» наступні платіжні доручення, які було проведено банком: № 2856 на суму 36 094 000,00 грн. (погашення кредиту), № 2859 на суму 1 450 000,00 грн. (погашення кредиту), № 1576 на суму 48.614,80 грн. (погашення відсотків), № 2860 на суму 692 000,00 грн. (погашення кредиту), № 2861 на суму 330 000,00 грн. (погашення кредиту), № 2862 на суму 300 000,00 грн. (погашення кредиту), № 2863 на суму 1 067 000,00 грн. (погашення кредиту), № 2865 на суму 4 293,69 грн. (погашення відсотків), № 2879 на суму 21 749,26 грн. (погашення відсотків), № 2880 на суму 735 737,43 грн. (погашення відсотків), № 2881 на суму 6 115,07 грн. (погашення відсотків), № 2883 на суму 6 726,57 грн. (погашення відсотків), № 2884 на суму 29 556,16 грн. (погашення відсотків), № 2885 на суму 14 105,42 грн. (погашення відсотків).

27.05.2015 між позивачем та відповідачем укладено договір про розірвання договору про відкриття траншевої кредитної лінії № 766 від 29.11.2013, відповідно до якого сторони дійшли згоди розірвати кредитний договір з 27.05.2015.

Згідно ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

У зв`зку з повним погашенням заборгованості ПАТ «УПБ» видано відповідачу довідку вих. № 11/5-02/489 від 28.05.2015, в якій повідомляється про повне погашення заборгованості позичальником за кредитним договором.

Постановою Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних» № 348 від 28.05.2015, банк було віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі постанови Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних» № 348 від 28.05.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ» № 107 від 28.05.2015 , згідно з яким з 29.05.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «УПБ».

Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «УПБ» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Любов Олександрівну.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «УПБ» запроваджено строком на 3 місяці з 29.05.2015 по 28.08.2015 включно.

Постановою Правління Національного банку України від 28.08.2015 № 562 відкликано банківську ліцензію ПАТ «Український професійний банк» та прийнято рішення про ліквідацію банку.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте відповідне рішенням «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Український професійний банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» від 28.08.2015 № 158.

Згідно ч. 1 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно (ч. 3 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Згідно ч. 5 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду.

Частинами 2, 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

29.05.2015 наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Пантіної Л.О. «Про перевірку договорів в ПАТ «УПБ» № 26/ТА було створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ «УПБ» протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в банку, на предмет виявлення правочинів (в тому числі договорів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають критеріям, передбаченим ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За результатами роботи комісії складено протокол № 43 від 26.08.2015, в якому зазначено, що: здійснивши правочин по погашенню заборгованості ТОВ «Євроцивілбуд 1» по кредитному договору № 766 від 29.11.2013 банком порушено вимоги постанови НБУ № 293/БТ від 30.04.2015, відповідно до якої під час здійснення особливого режиму контролю всі розрахунки в національній валюті повинні проводитись через кореспондентський рахунок Банку, відкритий у Національному банку України, та яка забороняє Банку передавати в забезпечення третім особам майно та активи; договір від 27.05.2015 про розірвання кредитного договору укладено з порушенням умов кредитного договору; банк здійснивши правочин по погашенню заборгованості ТОВ «Євроцивілбуд 1» по кредитному договору № 766 від 29.11.2013, прийнявши дострокове повне погашення заборгованості позичальником прийняв на себе зобов`язання щодо забезпечення (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність», що прямо зазначено у п. 5 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як ознака нікчемності правочину; в результаті здійснення правочину по погашенню заборгованості по кредитному договору надаються переваги кредитору банку - ОСОБА_1 , а також переваги юридичним особам та фізичним особам, що перерахували кошти останньому (ТОВ Компанія «Фортуна», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) перед іншими кредиторами, не встановлені для них законодавством чи внутрішніми документами Банку, що прямо зазначено у п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину.

Відтак, було прийнято рішення про виявлення нікчемних правочинів (договорів), зокрема, правочину по проведенню банком платіжних доручень №№ 2856-2881 для погашення заборгованості по кредитному договору № 766 від 29.11.2013 та договір від 27.05.2015 про розірвання кредитного договору № 766 від 29.11.2013, та необхідність здійснити дії щодо направлення повідомлення про нікчемність правочинів згідно ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Листом вих. № 01-10/4243-1 від 22.09.2015 Фонд повідомив відповідача про нікчемність правочину по проведенню Банком платіжних доручень №№ 2856-2881 для погашення заборгованості по кредитному договору № 766 від 29.11.2013 та договір від 27.05.2015 про розірвання кредитного договору № 766 від 29.11.2013 відповідно до п.п. 5 та 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позивач зазначає, що внаслідок подання відповідачем платіжних доручень №№2856-2881 банком 27.05.2015 здійснено штучну транзакцію на позичкові рахунки та рахунки нарахованих доходів по кредитному договору тим самим штучно погашено заборгованість відповідача за Кредитним договором. Платежі проходили не через кореспондентський рахунок банку, відкритий у НБУ, що суперечить вимогам постанови Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015. Станом на 27.05.2015 залишок коштів на кореспондентському рахунку ПАТ «УПБ» складав 43 805,61 грн., а отже останній не мав можливості виконати платіжні доручення з перерахування коштів. Штучні транзакції не призвели до отримання банком реальних коштів, а тому правочин має безоплатний характер. Дана обставина жодним чином не покращила ліквідність ПАТ «УПБ» та призвело до неплатоспроможності і неможливості виконання грошових зобов`язань перед іншими кредиторами. Позивач зазначає, що оформлення штучної транзакції з погашення заборгованості позичальника було здійснено внаслідок отримання останнім коштів з рахунку ОСОБА_1 , відкритому у банку, як фінансова допомога на зворотній основі згідно Договору № 2/404. Позивач зазначає, що ОСОБА_1 є пов`язаною особою з банком.

Таким чином, на думку позивача правочин по проведенню банком платіжних доручень для погашення заборгованості по кредитному договору № 766 від 29.11.2013 та договір від 27.05.2015 про розірвання кредитного договору № 766 від 29.11.2013, є нікчемними згідно з п.п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 220 000,00 грн.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду.

Зазначений у ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» перелік підстав нікчемності правочинів (у тому числі договорів) є вичерпним, зокрема правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними у разі якщо п. 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; п. 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; п. 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Статею 1072 ЦК України встановлено, що банк виконує розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку грошових коштів на рахунку клієнта, якщо інше не встановлено договором між банком і клієнтом.

Згідно п. 22.9. ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту. Порядок визначення залишку коштів встановлюється Національним банком України. У разі недостатності на рахунку платника коштів для виконання у повному обсязі розрахункового документа стягувача на момент його надходження до банку платника цей банк здійснює часткове виконання цього розрахункового документа шляхом переказу суми коштів, що знаходиться на рахунку платника, на рахунок отримувача.

Згідно п. 2.22. Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої постановою НБУ № 22 від 21.01.2004, банк виконує розрахункові документи (документи на паперовому носії, що містять доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача, - п. 1.4. Інструкції) відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунку клієнта, якщо інше не встановлено договором між банком і клієнтом.

Пунктом 2.25 Інструкції № 22 встановлено, що платежі з рахунків клієнтів банк здійснює в межах залишків коштів на цих рахунках на початок операційного дня.

Пункт 3.6 Інструкції № 22 встановлює, що платіжне доручення від платника банк приймає до виконання за умови, що його сума не перевищує суму, яка є на рахунку платника.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» кореспондентський рахунок - рахунок, що відкривається одним банком іншому банку для здійснення міжбанківських переказів.

Також, згідно із п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки мають право відкривати своїм клієнтам 1) вкладні (депозитні), 2) поточні та 3) кореспондентські рахунки.

Відповідно до п. 7.1.2 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до п. 7.1.3 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» кореспондентський рахунок - рахунок, що відкривається одним банком іншому банку для здійснення міжбанківських переказів. Відкриття кореспондентських рахунків здійснюється шляхом встановлення між банками кореспондентських відносин у порядку, що визначається Національним банком України, та на підставі відповідного договору.

Згідно п. 16.1. ст. 16 названого Закону до документів на переказ відносяться: 1) розрахункові документи, 2) документи на переказ готівки, 3) міжбанківські розрахункові документи, 4) клірингові вимоги та 5) інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу. Розрахунковим документом є документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача (п. 1.35 ст. 1 Закону).

В п. 27.1 ст. 27 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» зазначається, що міжбанківський переказ здійснюється шляхом: проведення суми переказу через кореспондентські рахунки, що відкриваються банками в національному банку України; проведення суми переказу через кореспондентські рахунки, що відкриваються банками в інших банках або в розрахунковому банку.

Внутрішньобанківський переказ здійснюється банком у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Національного банку України.

Відповідно до п.п. 30.1, 30.2 ст. 30 вказаного Закону переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Отже, згідно з вищеназваними нормами: кореспондентські рахунки призначені для проведення міжбанківськихрозрахунків, в той час як погашення кредиту було здійснено позичальником на користь ПАТ «УПБ» за допомогою відповідного розрахункового документа - платіжного доручення (не міжбанківського) і такий платіж здійснювався всередині одного банку (внутрішньобанківський пепеказ); банк зобов`язаний виконувати розпорядження клієнта про перерахування коштів з його поточного рахунку, яке здійснюється в межах залишків коштів на цьому рахунку; проведення міжбанківського платежу та внутрішньобанківського платежу є різними видами банківських операцій, які проводяться за допомогою різних платіжних інструментів та з використанням різних рахунків.

Як свідчать вказані норми, платежі в погашення кредиту відбувались всередині банку, тому їх проведення не могло відображатись на кореспондентському рахунку самого банку, відкритому в іншому банку (НБУ). Так само і не міг залишок коштів на кореспондентському рахунку ПАТ «УПБ» в НБУ (призначеному для міжбанківських розрахунків) впливати на можливість/неможливісгь проведення клієнтом операції з перерахування коштів з одного рахунку, відкритого в банку на інший рахунок, також відкритий в даному банку.

Отже, спростовуються твердження банку про те, що платежі в погашення кредиту повинні були здійснюватись позичальником тільки на кореспондентський рахунок ПАТ «УПБ», відкритий в НБУ.

В позовній заяві позивач посилається на Інструкцію про застосування плану рахунків бухгалтерського обліку в банках України, затверджену постановою Правління НБУ № 280 від 17.06.2004, зокрема, на поняття кореспондентського рахунку банку в іншому банку.

Однак, в даному випадку погашення кредиту відбулось всередині одного банку, а кореспондентський рахунок використовується для міжбанківських розрахунків і на ньому обліковуються кошти, які надійшли за операціями банку та операціями клієнтів цього банку, які надійшли з інших банків.

Враховуючи вищевикладене, в операціях з погашення кредиту ТОВ «Євроцивілбуд 1» відсутня така ознака, як безоплатна відмова банку від своїх вимог, оскільки оплата відбулась, що підтверджується відповідними доказами.

30.04.2015 Правлінням Національного банку України прийнято рішення № 293/БТ «Про віднесеннґ Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку».

Частиною 6 ст. 67 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, чинній на дату винесення постанови № 293/БТ від 30.04.2015) передбачено, що Національний банк України має право запровадити особливий режим контролю за діяльністю банку та призначити куратора банку. Особливий режим контролю є додатковим інструментом банківського нагляду, що використовується, як правило, одночасно із заходами впливу, встановленими ст. 73 цього Закону. Під час здійснення особливого режиму контролю за діяльністю банку Національний банк України має право заборонити банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та/або вимагати від банку проведення розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, чинній на дату винесення постанови № 293/БТ від 30.04.2015) Національний банк України має право заборонити проблемному банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та/або вимагати від проблемного банку проведення розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок.

Згідно положень Інструкції про міжбанківський переказ коштів в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 320 від 16.08.2006, консолідований кореспондентський рахунок - кореспондентський рахунок, що відкритий у Національному банку України і на якому об`єднані кошти банку та його філій для роботи банку у СЕП за відповідною моделлю обслуговування консолідованого кореспондентського рахунку.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» фінансове оздоровлення банку - відновлення платоспроможності банку та приведення фінансових показників його діяльності у відповідність із вимогами Національного банку України.

Під поняттям платоспроможності розуміється спроможність банку виконати законні вимоги кредиторів. При цьому платоспроможність банку характеризується рівнем забезпеченості фінансових зобов`язань банку власним капіталом (ліквідними активами). Неплатоспроможність банку визначається як його неспроможність протягом одного місяця в повному обсязі виконати законні вимоги кредиторів через відсутність коштів або зменшення розміру капіталу банку до суми, що становить менше третини суми, встановленої Національним банком як мінімально необхідної.

Пунктом 1.1 Глави 1 Розділу V Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 368 від 28.08.2001 визначено, що ліквідність банку - це здатність банку забезпечити своєчасне виконання своїх грошових зобов`язань, яка визначається збалансованістю між строками і сумами погашення розміщених активів та строками і сумами виконання зобов`язань банку, а також строками та сумами інших джерел і напрямів використання коштів (надання кредитів, інші витрати).

Банківська діяльність піддається ризику ліквідності - ризику недостатності надходжень грошових коштів для покриття їх відпливу, тобто ризику того, що банк не зможе розрахуватися в строк за власними зобов`язаннями у зв`язку з неможливістю за певних умов швидкої конверсії фінансових активів у платіжні засоби без суттєвих втрат.

У зв`язку з цим банки повинні постійно управляти ліквідністю, підтримуючи її на достатньому рівні для своєчасного виконання всіх прийнятих на себе зобов`язань з урахуванням їх обсягів, строковості й валюти платежів, забезпечувати потрібне співвідношення між власними та залученими коштами, формувати оптимальну структуру активів із збільшенням частки високоякісних активів з прийнятним рівнем кредитного ризику для виконання правомірних вимог вкладників, кредиторів і всіх інших клієнтів.

Як вбачається зі змісту постанови Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних» № 348 від 28.05.2015 однією з підстав віднесення позивача до категорії неплатоспроможних стало те, що на момент прийняття такої постанови обсяг високоліквідних коштів (готівка та кошти на кореспондентському рахунку в Національному банку України) значно зменшився, що унеможливлювало виконання зобов`язань Банку перед його кредиторами.

Відповідно до положень ст. 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у відповідній редакції) підставою віднесення проблемного банку до категорії неплатоспроможних є: неприведення банком своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, після віднесення його до категорії проблемних, але не пізніше ніж через 180 днів з дня визнання його проблемним; зменшення розміру регулятивного капіталу або нормативів капіталу банку до однієї третини від мінімального рівня, встановленого законом та/або нормативно-правовими актами Національного банку України; невиконання банком протягом десяти робочих днів поспіль 10 і більше відсотків своїх зобов`язань перед вкладниками та іншими кредиторами; одноразове грубе або систематичне порушення банком законодавства у сфері готівкового обігу, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку.

В постанові № 293/БТ від 30.04.2015 зазначено, що за результатами безвиїзного банківського нагляду Національним банком України встановлено факти, які засвідчили про здійснення ПАТ «УПБ» ризикової діяльності, що загрожує інтересам вкладників та інших кредиторів банку, зокрема: погіршення якості активів, залежність від міжбанківських ресурсів, дефіцит ліквідних коштів, що стало чинником віднесення банку до категорії проблемних та призначення куратора - службовця Національного банку.

Така ситуація вимагала від ПАТ «УПБ» негайного вжиття заходів щодо поліпшення стану ліквідності як за рахунок участі акціонерів, так і шляхом проведення роботи з активами та спрямування вивільнених коштів для своєчасного виконання банком своїх зобов`язань. Разом з цим у Плані фінансового оздоровлення, який відповідно до законодавства надається банками, віднесеними до категорії проблемних, не було заплановано відповідних заходів з поліпшення стану ліквідності. Акціонерами ПАТ «УПБ» не були враховані зауваження Національного банку України щодо негайного фінансового оздоровлення банку.

Відтак фінансовий стан ПАТ «УПБ» погіршився: він не виконував своїх зобов`язань за міжбанківськими кредитами, порушував банківське законодавство, у тому числі нормативно-правові акти Національного банку України. Крім того, до Національного банку України почали надходити численні скарги стосовно невиконання/несвоєчасного виконання зобов`язань перед клієнтами.

Враховуючи викладене, з метою захисту інтересів вкладників та інших кредиторів, керуючись ст.ст. 7, 15, 55 Закону України «Про Національний банк України» та ст.ст. 67, 73, 75, 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Правління Національного банку України було вимушено прийняти рішення про віднесення ПАТ «УПБ» до категорії неплатоспроможних.

Таким чином, Національним банком України було проаналізовано результати діяльності ПАТ «УПБ» у період, що передував його неплатоспроможності.

Отже, ПАТ «УПБ» віднесено до категорії проблемних 30.04.2015, тобто майже за місяць до здійснення платежів та розірвання кредитного договору банк вже був проблемним, а 28.05.2015 постановою Правління НБУ віднесено ПАТ «УПБ» до категорії неплатоспроможних, тобто на наступний день після платежів та розірвання кредитного договору, що в свою чергу не могло вплинути на визнання Банку неплатоспроможнім або спричинити неможливість виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами.

Позивач не довів що внаслідок вчинення операцій з погашення кредитної заборгованості банк став неплатоспроможнім або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим. Позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між здійсненими платежами та визнанням ПАТ «УПБ» неплатоспроможним.

Враховуючи, що в даному випадку погашення кредиту відбулось всередині одного банку, а кореспондентський рахунок використовується для міжбанківських розрахунків і на ньому обліковуються кошти, які надійшли за операціями банку та операціями клієнтів цього банку, які надійшли з інших банків, то в операціях з погашення кредиту ТОВ "Євроцивілбуд 1" відсутня така ознака, як безоплатна відмова банку від своїх вимог, оскільки оплата відбулась, що підтверджується відповідними доказами, відтак відсутні підстави для визнання нікчемними платіжних доручень №№ 2856-2881 з погашення заборгованості по кредитному договору № 766 від 29.11.2013 та договору від 27.05.2015 про розірвання кредитного договору № 766 від 29.11.2013 на підставі п.п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі 826/1476/15.

Стосовно ж доводів про те, що банк здійснивши штучну транзакцію з погашення заборгованості позичальника по кредитному договору надав кредитору Банку - ОСОБА_1 переваги перед іншими кредиторами не підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочини щодо перерахування грошових коштів з рахунку на рахунок у одному банку не є правочинами в розумінні наведених норм, а є банківськими операціями, а відтак не можуть визнаватись нікчемними.

Згідно п. 6.2 Кредитного договору позичальник має право достроково розірвати договір про відкриття кредитної лінії, попередивши про це Банк не менше, ніж за 7 (сім) банківських днів, при цьому попередньо повністю повернути одержані кошти, проценти за їх користування, а також пеню та можливі штрафні санкції.

Посилання позивача на те, що договір від 27.05.2015 про розірвання Кредитного договору укладено всупереч умовам п. 6.2 Кредитного договору не приймаються судом до уваги, оскільки даний пункт кредитного договору передбачає необхідність попередження Банку позичальником за 7 днів до розірвання договору в односторонньому порядку, тоді як в даному випадку розірвання кредитного договору відбулось за погодженням сторін договору.

Позивачем не доведено що договір від 27.05.2015 про розірвання кредитного договору є нікчемним згідно ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Оскільки Кредитний договір є виконаним, що стало наслідком для його розірвання за згодою сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 220 000,00 грн.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроцивілбуд 1» про стягнення 220 000,00 грн. відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 12.09.2019.

Суддя О.О. Христенко