РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.09.2019Справа № 910/8896/19

Господарський суд міста Києва в складі судді Коткова О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/8896/19

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"

до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега"

про стягнення грошових коштів

Без виклику учасників судового процесу.

СУТЬ СПОРУ:

08 липня 2019 року до Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (позивач) надійшла позовна заява б/н від 04.07.2019 року до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" (відповідач) про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації) в сумі 10 913,66 грн. (десять тисяч дев`ятсот тринадцять гривень 66 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 06/0688169/2306/17 від 21.10.2017 року, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, позивачем виплачено відшкодування власнику пошкодженого застрахованого ним автомобіля марки "Renault Logan", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , тому, відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" позивач отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки "ВАЗ 21093", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, застрахована відповідачем, позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у порядку регресу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/8896/19, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

29.07.2019 року через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла інформація про страхове покриття № 9-09/23259 від 23.07.2019 року.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 907 ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.07.2019 року у справі № 910/8896/19 вручено уповноваженому представнику відповідача - 16.07.2019 року.

Тобто, строк для надання відзиву на позовну заяву до 31.07.2019 року (включно).

31.07.2019 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 1436 від 29.07.2019 року, в якому відповідач позовні вимоги визнав частково в сумі 3611,95 грн., у зв`язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог у розмірі 6301,71 грн., про що позивачу було направлено заяву № 570 від 29.03.2019 року. Відповідач вказав, що підставою виникнення зобов`язань позивача перед відповідачем є помилкове перерахування відповідачем на рахунок позивача коштів у розмірі 6301,71 грн. на підставі платіжного доручення № 388 від 05.10.2016 року.

22.08.2019 року через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, яка не приймається судом до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ч. ч. 1, 2 ст. 114 Господарського процесуального кодексу України ).

Частиною 4 ст. 166 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2019 року судом встановлено позивачу строк протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов (якщо такий буде поданий) - для подання суду: відповіді на відзив на позов та доказів направлення відповіді на відзив відповідачу.

Відзив на позовну заяву № 1436 від 29.07.2019 року був направлений відповідачем 30.07.2019 року, що підтверджується фіскальним чеком від 30.07.2019 року (поштове відправлення № 066).

У відповідності до відомостей з офіційного веб-сайту Державного підприємства "Укрпошта" за поштовим ідентифікатором № 066 вбачається, що відзив на позовну заяву був отриманий позивачем 01.08.2019 року.

Відтак, кінцевим строком для подання позивачем відповіді на відзив є 06.08.2019 року включно.

Однак, відповідь на відзив була відправлена позивачем засобами поштового зв`язку - 20.08.2019 року, тобто з пропуском встановленого судом строку.

При цьому, будь-яких клопотань про продовження процесуальних строків від позивача на адресу суду не надходило.

Відтак, подана позивачем відповідь на відзив до уваги не приймається, у зв`язку з пропуском встановленого строку на вчинення даної процесуальної дії.

За ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.10.2017 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" (надалі - позивач, страховик) та ТОВ «Суффле Агро Україна» (надалі - страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/0688169/2306/17 (надалі - договір), предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом "Renault Logan", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідний страховий випадок настав 08.11.2017 року на території АЗС «WOG» в м. Ланівці по вул. Тернопільській за участю автомобіля "ВАЗ 21093", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та застрахованого автомобіля "Renault Logan", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився під керуванням ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки "ВАЗ 21093", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , не переконався перед початком руху у безпеці, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, допустив зіткнення з "Renault Logan", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно з рахунком № СЕК-8062 від 10.11.2017 року, складеним ТОВ «Торговий дім «Євромоторс», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Renault Logan", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 10 913,66 грн.

За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 10 913,66 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 0058535 від 04.12.2017 року. Вказаний розмір страхового відшкодування підтверджується наявним в матеріалах справи страховим актом № від 24.11.2017 року.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до постанови Лановецького районного суду Тернопільської області від 29.01.2018 року у справі № 602/877/17 (належним чином засвідчена копія постанови міститься в матеріалах справи) дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України. ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. В таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме потерпілій (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Таким чином, за суброгацією відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

Отже, суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування і правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК та стаття 27 Закону України "Про страхування".

Судом встановлено, що відносини між Приватним акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "Омега", як страховиком та власником транспортного засобу "ВАЗ 21093", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , як страхувальником врегульовані полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4240314.

Таким чином, до спірних правовідносин є обґрунтованим застосування ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування".

Як свідчать матеріали справи, власником транспортного засобу "ВАЗ 21093", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу "ВАЗ 21093", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , шляхом укладення з відповідачем поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4240314.

У відповідності до вищевказаних норм, ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до позивача перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до відповідача, як страхувальника цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації ОСОБА_1 транспортного засобу "ВАЗ 21093", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Страхувальник має право вибору страховика для укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 14 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

З урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування (п. 21.1. ст. 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Таким чином, на підставі зазначених вище норм та у зв`язку з укладенням відповідачем з власником транспортного засобу "ВАЗ 21093", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АК/4240314, відповідач прийняв на себе обов`язок відшкодовувати завдану шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу "ВАЗ 21093", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

З метою отримання страхового відшкодування позивач звернувся до відповідача із заявою № /ВГ від 24.04.2018 року "Про відшкодування шкоди в порядку регресу/суброгації" у розмірі 10 913,66 грн., завданої дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 08.11.2017 року. На підтвердження отримання вказаної заяви відповідачем 25.04.2018 року надав рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 908.

Відповідач позовні вимоги визнає частково в сумі 3611,95 грн., у зв`язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог у розмірі 6301,71 грн., посилаючись на те, що підставою виникнення зобов`язань позивача перед відповідачем є помилкове перерахування відповідачем на рахунок позивача коштів у розмірі 6301,71 грн. на підставі платіжного доручення № 388 від 05.10.2016 року. При цьому, відповідач вказує, що розмір страхового відшкодування, що підлягає сплаті за страховим випадком, який мав місце 08.11.2017 року становить 9913,66 грн. (за вирахуванням франшизи 1000,00 грн.).

02.04.2019 року відповідач направив позивачу заяву № 570 від 29.03.2019 року, відповідно до якої зарахування зустрічних однорідних вимог здійснюється у розмірі 6301,71 грн., з моменту отримання заяви взаємні грошові зобов`язання на суму 6301,71 грн. вважаються припиненими, залишок боргу в сумі 3611,95 грн. буде перераховано до 30.04.2019 року.

Статтею 601 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними. Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Крім того, ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з названих вище умов, виключає проведення зарахування у добровільному порядку.

Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням. В силу цього для зарахування достатньо ініціативи однієї сторони. Поряд з цим припущення про можливість зарахування підлягає спростуванню у тому чи іншому випадку стороною, яка отримала заяву про зарахування. Предметом доказування такого спростування буде достатньо обґрунтоване посилання на обставину, яка робить вимогу непридатною до зарахування.

Наслідком здійснення такого правочину є припинення як обов`язку заявника перед адресатом, так і обов`язку адресата перед заявником з моменту здійснення заяви про зарахування, що зумовлює необхідність визначення заявником тих вимог до нього, які відповідають вказаним вище умовам.

Статтею 602 Цивільного кодексу України передбачено, що не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, 2) про стягнення аліментів, 3) щодо довічного утримання (догляду), 4) у разі спливу позовної давності, 4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом, 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Отже, необхідним є встановлення відповідності вимог, які можуть підлягати зарахуванню умовам, визначеним статтею 601 Цивільного кодексу України.

Важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі №910/4312/17.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, згідно із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог № 570 від 29.03.2019 року відповідач здійснив зарахування зустрічних однорідних вимог у розмірі 6301,71 грн., з моменту отримання заяви взаємні грошові зобов`язання на суму 6301,71 грн. припиняються.

По-перше суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження отримання позивачем заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог № 570 від 29.03.2019 року. По-друге, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження існування зобов`язань позивача перед позивачем. По-третє, згідно платіжного доручення № 388 від 05.10.2016 року перерахування коштів в сумі 6301,71 грн. було здійснено в рахунок сплати страхового відшкодування (АС/8107954 ОСОБА_3 ) згідно акту 3358-ЦВ-1 від 03.10.16, відтак твердження відповідача про помилкове перерахування вказаних коштів не відповідає дійсності.

При цьому, суд зауважує, що відповідач не позбавлений права звернутись на загальних підставах до суду з вимогами про стягнення з позивача коштів в сумі 6301,71 грн., як помилково перерахованих на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, зважаючи на положення ст. 993 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 22, 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з огляду на те, що полісом № АК/4240314 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 100 000,00 грн. і франшизу в сумі - 1000,00 грн., суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації водієм ОСОБА_1 транспортного засобу "ВАЗ 21093", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в розмірі - 9913,66 грн., з розрахунку 10 913,66 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування) - 1000,00 грн. (франшиза за полісом № АК/4240314).

За ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладені судом обставини та факти, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Приймаючи до уваги встановлені судом факти та обставини, що були наведені вище, суд дійшов висновку, що викладені відповідачем у відзиві заперечення на позов не спростовують зазначених позивачем в позові доводів за встановлених вище судом фактів та обставин.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1744,98 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" (ідентифікаційний код 21626809, адреса: 04053, м. Київ, вул. Обсерваторна, 17, літ. А) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (ідентифікаційний код 23510137, адреса: 03049, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 25) грошові кошти: шкоди в порядку регресу (суброгації) - 9913,66 грн. (дев`ять тисяч дев`ятсот тринадцять гривень 66 копійок) та судовий збір - 1744,98 грн. (одна тисяча сімсот сорок чотири гривні 98 копійок).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 10.09.2019р.

Суддя О.В. Котков