ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1587/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: Л.О. Будішевська, С.В. Таран,

секретар судового засідання І.В. Іванов,

за участю представників сторін:

від позивача: Л.В. Тислюк,

від відповідача: С.Ю. Клименко,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства „Білгород-Дністровськводоканал

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.07.2019 (суддя Желєзна С.П., м. Одеса) про забезпечення позову

у справі № 916/1587/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „РЗК „Південний

до відповідача Комунального підприємства „Білгород-Дністровськводоканал

про визнання договору укладеним,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю „РЗК „Південний (далі також - ТОВ „РЗК „Південний, Товариство) звернулось до господарського суду Одеської області із позовною заявою до Комунального підприємства „Білгород-Дністровськводоканал (далі також КП „БДВК, Підприємство) про визнання укладеною додаткової угоди від 15.01.2018 про зміну договору на надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №23 від 22.02.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на повідомлення відповідачем про припинення надання послуг водовідведення з підстав відсутності укладеного між позивачем та відповідачем договору на водопостачання та водовідведення.

12.07.2019 до місцевого господарського суду надійшла заява ТОВ „РЗК „Південний про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти дії щодо обмеження водовідведення та водопостачання позивача від системи водопостачання та водовідведення за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльська, 106 та за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Маршала Бірюзова, 1, а також обмежувати в наданні послуг з централізованого водопостачання та водовідведення до набрання судовим рішенням у справі про визнання договору укладеним законної сили.

Вказана заява обґрунтована тим, що на адресу позивача надійшли листи відповідача, в яких останній повідомив Товариство про припинення надання послуг водовідведення та водопостачання. При цьому, позивач зазначив, що 11.04.2019 та 26.04.2019 відбулось часткове відключення об`єктів ТОВ „РЗК „Південний від водовідведення виробничих потужностей останнього за об`єктами, які розташовані за вищезгаданими адресами, про що позивачем 26.04.2019 було складено відповідний акт. Крім того, позивач зауважив про відсутність правових підстав для обмеження водопостачання та водовідведення, оскільки укладений між сторонами у справі договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №23 від 22.02.2016 є діючим, вартість наданих КП „Білгород-Дністровськводоканал послуг оплачується з боку позивача у повному обсязі. Наведені обставини, на думку позивача, свідчать про наявність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти дії щодо обмеження водовідведення та водопостачання позивача від системи водопостачання та водовідведення, оскільки такі дії Підприємства вже призвели до порушення прав Товариства, яке до вирішення даного спору у судовому порядку обмежене у праві здійснювати господарську діяльність.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.07.2019 клопотання ТОВ „РЗК „Південний задоволено: заборонено КП „Білгород-Дністровськводоканал вчиняти дії щодо обмеження водовідведення та водопостачання ТОВ „РЗК „Південний від системи водопостачання та водовідведення за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльська, 106, та за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Маршала Бірюзова, 1, а також обмежувати в наданні послуг з централізованого водопостачання та водовідведення до набрання судовим рішенням у справі про визнання договору укладеним законної сили.

Ухвала суду мотивована існуванням необхідності вжиття заходів забезпечення пред`явленого ТОВ „РЗК „Південний позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії, оскільки невжиття таких заходів може унеможливити ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, КП „Білгород-Дністровськводоканал звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати дану ухвалу, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин справи, а також неправильне застосування норм матеріального права. Так, скаржник вважає, що прийнята судом ухвала порушує не тільки права підприємства, а й територіальної громади Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, оскільки мережі водопостачання та водовідведення знаходяться у власності цієї ж громади та передані в оперативне управління „БДВК, тобто порушується право відповідача володіти своїм майном на власний розсуд. Дії позивача щодо безконтрольного нефільтрованого зливання нечистот в міську мережу водовідведення порушують права громадян на безпечне навколишнє природне середовище. При цьому скаржник вказав, що заходи з відключення позивача від водопостачання та водовідведення були вжиті Підприємством після того, як позивачем протиправно почались викиди нечистот в мережу водовідведення у великих кількостях, які не були погоджені з КП „БДВК, що спричинило збій цієї мережі та викиди нечистот на вулиці міста.

Крім того, скаржник зазначив, що позивачем не доведено можливості ухилення відповідача від виконання судового рішення, також відсутня будь-яка причина, що призведе до погіршення стану належного Підприємству майна (мережі водопостачання та водовідведення) чи зниження його вартості (відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» від 26.12.2011 № 16).

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.08.2019 поновлено Комунальному підприємству „Білгород-Дністровськводоканал пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 12.07.2019 у справі № 916/1587/19; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства „Білгород-Дністровськводоканал на ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.07.2019 у справі № 916/1587/19; встановлено позивачу строк до 27.08.2019 для подання відзиву на апеляційну скаргу; роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 27.08.2019 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи; попереджено учасників справи про наслідки подання письмових заяв чи клопотань без додержання вимог частини першої та другої вказаної вище норми або не у строк встановлений судом у вигляді їх повернення заявникові без розгляду; призначено розгляд апеляційної скарги на 10.09.2019 о 10:00 год.

Відзив позивача на вказану апеляційну скаргу до Південно-західного апеляційного господарського суду не надходив.

У судовому засіданні 10.09.2019 представник відповідача наполягав на задоволенні апеляційної скарги, представник позивача просив відмовити у задоволенні скарги, залишивши оскаржувану ухвалу суду без змін.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 12.07.2019, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини вказав, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Отже, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Більш того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Положеннями ст. 136 ГПК України визначено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Оцінюючи обставини, викладені в заяві ТОВ „РЗК „Південний про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 12.07.2019 у справі № 916/1778/18, 22.02.2016 між Комунальним підприємством „Білгород-Дністровськводоканал та ТОВ „РЗК „Південний (абонент) укладено договір про надання послуги з централізованого водопостачання та водовідведення № 23, за умовами якого КП „БДВК надає послуги з подачі питної води на об`єкти абонента та прийом стоків відповідно до місцерозташування об`єктів. Відповідно до додатку №2 до вказаного договору позивачу на 2018-2019 роки встановлені дані водогосподарчого балансу та для нормативного розрахунку водокористування і водовідведення.

Згідно з п. 5.2 вказаного договору договір набуває чинності з 22.02.2016 та є невід`ємною частиною договору, що діє до 21.02.2019. Договір вважається продовженим на наступний рік, якщо до кінця місяця після закінчення терміну його дії жодна із сторін на заявить про зміни або зупинення його дії.

15.01.2018 між сторонами укладено додаткову угоду про зміну договору на прийом і обробку господарсько-побутових стоків №24 від 22.02.2016, згідно з п. 1 якої КП „БДВК та абонент у зв`язку із зміною директора, а також банківських реквізитів абонента погодились змінити договір про надання послуг з центрального водопостачання та водовідведення № 23 від 22.02.2016р.

Пунктом 2 цієї угоди змінено деякі умови договору, зокрема п. 5.1. зазначеного договору викладено в наступній редакції: «п. 5.1 Договір укладено строком на 3 роки і діє до 22.02.2012 року».

Вказана додаткова угода підписана сторонами ті скріплена їх печатками.

Листом №146 від 20.03.2019 Підприємство повідомило Товариство про тимчасове припинення надання послуг водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 та за адресою: АДРЕСА_2 з 25.03.2019 з 9:00 год. до укладення відповідного договору.

Крім того, листом №145 від 20.03.2019 КП „БДВК повідомило позивача про припинення надання послуг водовідведення за адресою: АДРЕСА_2 область, м. Білгород-Дністровський, вул АДРЕСА_3 Ізмаїльська, 106, з 25.03.2019 з 9:00 год. до укладення відповідного договору про надання послуг водовідведення.

У подальшому, 26.04.2019, ТОВ „РЗК „Південний було складено акт, згідно з яким 11.04.2019 відбулось часткове відключення від водовідведення виробничих потужностей по вул. Ізмаїльська, 106, а 26.04.2019 відбулось повне відключення від водовідведення за вказаною адресою.

Розглянувши матеріали оскарження ухвали місцевого господарського суду від 12.07.2019, судова колегія дійшла висновку про порушення КП „БДВК прав та інтересів ТОВ „РЗК „Південний, що виразилось у частковому відключенні об`єкта позивача від водовідведення.

Відтак, позивачем доведена необхідність вжиття заходів забезпечення позову з метою уникнення можливого порушення і в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача. При цьому Товариством підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування у даному випадку такого виду забезпечення позову як заборони відповідачу вчиняти дії щодо обмеження водовідведення та водопостачання позивача від системи водопостачання та водовідведення за вищезгаданими адресами, а також обмежувати в наданні послуг з централізованого водопостачання та водовідведення до набрання судовим рішенням у справі про визнання договору укладеним законної сили.

Колегія суддів вважає такі заходи співрозмірними із заявленою позивачем вимогою, адекватними та розумними з огляду на те, що припинення водопостачання та водовідведення щодо згаданих виробничих об`єктів позбавить позивача можливості здійснювати його господарську діяльність. Невжиття заявлених Товариством заходів забезпечення позову матиме наслідком неможливість ефективного захисту та поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача (права на отримання послуг водопостачання та водовідведення), а також заподіяння ТОВ „РЗК „Південний збитків.

Що стосується доводів скаржника про здійснення Товариством викидів нечистот в мережу водовідведення у великих кількостях, які не були погоджені з КП „БДВК, що спричинило збій цієї мережі та викиди нечистот на вулиці міста, колегія суддів зазначає, що відключення об`єктів позивача від водовідведення його виробничих потужностей за його об`єктами не є адекватним та обґрунтованим способом припинення таких дій Товариства. Крім того, у матеріалах оскарження відсутні будь-яких докази існування у Підприємства інших підстав для припинення надання послуг водопостачання та водовідведення, крім відсутності, як стверджує відповідач, укладеного між сторонами договору.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність достатньо обґрунтованих підстав для застосування такого виду забезпечення позову як заборона відповідачу вчиняти дії щодо обмеження водовідведення та водопостачання позивача від системи водопостачання та водовідведення за вищевказаними адресами, а також обмежувати в наданні послуг з централізованого водопостачання та водовідведення до набрання судовим рішенням у справі про визнання договору укладеним законної сили.

За таких обставин апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства „Білгород-Дністровськводоканал залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.07.2019 про забезпечення позову у справі № 916/1587/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.09.2019.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя С.В. Таран