ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року Справа № 915/1671/19

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представника позивача: не з`явився;

представника відповідача: не з`явився;

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Колективного підприємства Миколаївліфт

(54030, м.Миколаїв, вул.Адмірала Макарова, буд.7, ),

до відповідача: Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради Бриз

(54029, м.Миколаїв, вул.Правди, буд.6-А, ),

про: стягнення заборгованості у розмірі 76493,99 грн,-

в с т а н о в и в:

02.07.2019 Колективне підприємство Миколаївліфт звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №192 від 01.07.2019 (вх.№11044/19), в якій просить суд стягнути з Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради Бриз заборгованість у розмірі 76493,99 грн за технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем зв`язку за Договором підряду №216 на технічне обслуговування ліфтів (при розрахунках з квартиронаймачами) від 02.01.2014, з яких за період з січня по лютий 2017 року, з травня по серпень 2017 року, жовтень 2017 року, грудень 2017 року - 33683,77 грн та за період з січня по березень 2018 року, з травня по грудень 2018 року - 42810,22 грн.

Ухвалою суду від 08.07.2019 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. З ініціативи суду розгляд справи проводився в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи призначено на 06.08.2019.

30.07.2019 від позивача на адресу суду надійшла заява №298 від 30.07.2019 (вх.№12603/19), в якій він надав пояснення щодо зарахування КП Миколаївліфт сплачених відповідачем сум у рахунок погашення заборгованості, зазначених у розрахунку заборгованості та порядок їх зарахування з посиланням на докази їх обґрунтування.

14.08.2019 ухвалою суду у зв`язку з перебуванням судді Мавродієвої М.В. у відрядженні (відповідно до наказу Господарського суду Миколаївської області №25-в від 31.07.2019), розгляд справи №915/1671/19 призначений на 06.08.2019 не відбувся. Розгляд справи призначено на 29.08.2019.

Відповідач не скористався наданим йому ч.ч.1, 2, 4 ст.161 ГПК України правом на подання відзиву на позовну заяву, вимоги та доводи позивача не спростував.

Згідно п.1) ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення про причини неявки.

За вказаних обставин, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представників сторін.

Господарським судом також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обов`язковою.

У судовому засіданні 29.08.2019 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

02.01.2014 між Колективним підприємством Миколаївліфт (далі позивач, підрядник) та Житлово-комунальним підприємством Миколаївської міської ради Бриз (далі відповідач, замовник) було укладено Договір підряду №216 на технічне обслуговування ліфтів (при розрахунках з квартиронаймачами) (далі Договір), відповідно до предмету якого відповідач, як замовник, доручає, а позивач, як підрядник, приймає на себе організацію та виконання робіт по технічному обслуговуванню ліфтів на об`єктах замовника, згідно Переліку №1. Повне технічне обслуговування включає регламентні роботи (РР), місячний ремонт (МР), квартальний ремонт (КР).

Ціна по Договору визначається на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради №494 від 27.05.2011 року Про тарифи та послуги з технічного обслуговування ліфтів, відповідно до якого вартість обслуговування ліфтів за 1 (один) квадратний метр загальної площі будинків на день підписання Договору становить: - 0,3589 грн при умові відсутності диспетчерського контролю; - 0,45382 грн при умові наявності диспетчерського контролю; з урахуванням ПДВ по укладеним раніше договорам з квартиронаймачами для замовника по площі відмовившихся квартир, а також квартиронаймачам під`їздів, які не уклали договори з КП Миколаївліфт на оплату з технічного обслуговування ліфтів (п.2.1.Договору).

Згідно п.2.4. Договору у разі відмови окремих квартиронаймачів від оплати замовник бере на себе обов`язок нараховувати їм вартість технічного обслуговування в квартирній платі. При наявності пільг та субсидій, які призначені згідно діючого законодавства, замовник зобов`язується сплачувати підряднику відповідну частку коштів для покриття витрат на ТО ліфтів. Перелік квартиронаймачів, що відмовились від оплати безпосередньо КП Миколаївліфт, надається замовнику кожного місяця для нарахування квартирної плати.

Перерахування коштів квартиронаймачами на розрахунковий рахунок КП Миколаївліфт здійснюється самостійно не пізніше 20 числа наступного місяця (п.5.2. Договору).

Відповідно до п.5.5. Договору в разі не сплати підряднику окремими квартиронаймачами за виконані роботи, останні виключаються з дії даного договору, а заборгованість, яка виникла в наслідок не сплати відноситься до замовника.

Договір діє з 01.01.2014 по 31.12.2014. Якщо за два місяці до закінчення терміну дії Договору ні одна із сторін не заявить про припинення його дії, то Договір вважається продовженим ще на один рік (п.п.8.1., 8.2. Договору).

Одностороння відмова від повного або часткового виконання умов Договору не допускається. Зміни, доповнення або розірвання договору допускаються тільки за взаємною згодою сторін, шляхом підписання відповідної двосторонньої угоди (п.п.8.3., 8.4. Договору).

Договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

01.03.2017 між сторонами підписано Додаткову угоду до Договору, відповідно до якої, згідно п.2.1. Договору вартість обслуговування ліфтів з 01.03.2017 становить: - 0,56 грн за 1 (один) квадратний метр загальної площі будинків при умові відсутності диспетчерського контролю з урахування ПДВ; - 0,65 грн за 1 (один) квадратний метр загальної площі будинків при умові наявності диспетчерського контролю з урахування ПДВ. В іншій частині Договір залишається без змін.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов Договору позивачем у період з січня 2017 року по грудень 2018 року включно здійснювалося технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем зв`язку на загальну суму 97640,65 грн, що підтверджується підписаними між сторонами без будь-яких зауважень та заперечень актами прийому виконаних робіт за січень 2017 року - грудень 2018 року (а.с.17-58).

Позивач вказує, що відповідачем здійснено часткову оплату виконаних у період з січня 2017 року по грудень 2018 року включно по Договору робіт в розмірі 21146,66 грн.

За твердженням позивача, за січень лютий, травень-серпень, жовтень, грудень 2017 року заборгованість складає 33683,77 грн; за січень березень, травень грудень 2018 року заборгованість складає 42810,22 грн, в зв`язку з чим загальна сума заборгованості за вказані періоди складає 76493,99 грн (33683,77 грн + 42810,22), яка на момент звернення до суду не погашена.

Зазначені обставини й стали підставою для звернення позивача із вказаним позовом до суду.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до змісту ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За правилами ч.4 ст.882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

За змістом ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту повної та своєчасної оплати за виконані роботи закон покладає на замовника.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором не надав, доводи позивача не спростував.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч.2 ст.16 ЦК України.

Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст.ст.77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до змісту ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач не спростував вимоги позивача, не надав суду належні докази, які свідчать про належне виконання своїх зобов`язань за Договором в частині оплати виконаних позивачем та прийнятих за актами робіт.

Отже, суд приходить до висновку, що в спірних правовідносинах відповідачем дійсно порушені норми та приписи чинного законодавства в частині повноти та своєчасності оплати виконаних у спірний період за договором підряду робіт, у зв`язку з чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Судом перевірено розрахунок основної заборгованості за Договором та встановлено, що у період з січня 2017 року по грудень 2018 року здійснювалося технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем зв`язку на загальну суму 97640,65 грн, що підтверджується підписаними між сторонами без будь-яких зауважень та заперечень відповідними актами прийому виконаних робіт за вказаний період.

З розрахунку вбачається, що відповідачем здійснено часткову оплату виконаних у зазначений період по спірному Договору робіт, що підтверджується банківськими виписками від 16.04.2019 та 26.06.2019 (а.с.59-62), які позивачем зараховані в розмірі 21146,66 грн, що вбачається з наданого розрахунку заборгованості (а.с.6-8). Крім того позивачем зазначено оплата виконаних робіт за Договором підряду №216 на технічне обслуговування ліфтів (при розрахунках з квартиронаймачами) від 02.01.2014 відповідачем проводилась з незрозумілим зазначенням призначення платежів. У зв`язку з чим позивачем було запропоновано відповідачу листом №73 від 25.02.2019 для погодження розрахунок заборгованості за технічне обслуговування ліфтів за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 за Договорами на технічне обслуговування ліфтів від 02.01.2014 за №№121, 134, 210, 211, 212, 214, 216. Одночасно відповідача було попереджено, що у випадку не надання відповідних погоджень або обґрунтованих зауважень протягом двадцяти днів з моменту отримання цього листа, інформація, вказана у розрахунку заборгованості, буде вважатись погодженою сторонами. Оскільки відповідних погоджень та обґрунтованих зауважень на адресу КП Миколаївліфт не надійшло, крім листа №281 від 25.03.2019, тому позивач вважає періоди оплати та суми платежів за Договором №216 погодженими між сторонами. До того ж між сторонами підписаний акт звіряння розрахунків станом на 31.03.2019 без зауважень з боку відповідача, з якого вбачається, що загальна заборгованість ЖКП ММР Бриз на користь КП Миколаївліфт взагалі за всіма укладеними договорами погоджена (а.с.63-67).

Відповідач доказів належного виконання грошових зобов`язань за договором не надав, доводи позивача в частині порядку зарахування оплати виконаних позивачем робіт, не спростував.

Таким чином, загальна сума заборгованості складає 76493,99 грн (97640,65 грн 21146,66 грн), яка за твердженням позивача на момент звернення до суду не погашена.

Будь-яких доказів того, що відповідач належним чином і в повному обсязі виконав свої зобов`язання щодо оплати позивачеві вартості виконаних робіт згідно умов та в строки визначені Договором, відповідач, у порушення приписів ст.ст.73,74 ГПК України, суду не надав, тобто не довів безпідставність позовних вимог, тоді як надані позивачем докази, як зазначалось вище, навпаки, підтверджують наявність вказаної у позові заборгованості, а відтак і обґрунтованість позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача заборгованості за виконані в періоди: січень лютий, травень - серпень, жовтень, грудень 2017 року; січень березень, травень грудень 2018 року; роботи за Договором підряду №216 на технічне обслуговування ліфтів (при розрахунках з квартиронаймачами) від 02.01.2014 в розмірі 76493,99 грн.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд виходить з того що, згідно ст.129 ГПК України, у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241, 247, 248, 252 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради Бриз (54029, м.Миколаїв, вул.Правди, буд.6-А, ) на користь Колективного підприємства Миколаївліфт (54030, м.Миколаїв, вул.Адмірала Макарова, буд.7, ) 76493,99 грн заборгованість за технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем зв`язку за Договором підряду №216 від 02.01.2014 та 1921,0 грн судового збору.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст.238 ГПК України

та підписано суддею 09.09.2019 року.

Суддя М.В. Мавродієва