УХВАЛА

29 серпня 2019 року

м. Київ

Справа № 920/115/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Катеринчук Л.Й. - головуючий, Васьковський О.В., Пєсков В.Г.

за участі секретаря судового засідання Лавринчук О.Ю.

учасники справи:

позивач - Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України",

представник - адвокат Міненко В.М. (довіреність від 21.12.2018 №65/18),

відповідач - Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Сумигаз"

представник - адвокат Дороніна О.М. (довіреність від 14.05.2019 №007.1Др-69-0519)

розглянувши у судовому засіданні матеріали касаційної скарги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на постанову Харківського апеляційного господарського суду

від 12.09.2018

у складі колегії суддів: Білецька А.М. (головуючий), Гребенюк Н.В., Медуниця О.Є.

у справі №920/115/18

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Сумигаз"

про стягнення 848 506, 91 грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась до Господарського суду Сумської області з позовною заявою, в якій просила суд стягнути з відповідача на свою користь 848 509, 91 грн. заборгованості, в тому числі 721 586, 64 грн. інфляційних втрат за період з лютого 2015 року по грудень 2017 року та 126 923, 27 грн. - 3% річних за період з 15.02.2015 по 19.01.2018, нараховані за невиконання зобов`язань, що виникли на підставі договору №06/09-49 від 30.01.2009, а також покласти на відповідача витрати щодо сплати судового збору.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що рішенням Господарського суду Сумської області від 24.06.2010 у справі №18/50-10 підтверджено зобов`язання відповідача щодо сплати основного боргу, який виник за договором поставки природного газу №06/09-49, укладеним 30.01.2009 між позивачем та відповідачем. Також, позивач зазначив, що рішенням місцевого суду стягнено на його користь суми пені, інфляційних збитків, державного мита, витрат на інформаційно-технічне забезпечення. Водночас, позивач зазначив, що на момент звернення до місцевого суду відповідач не виконав зобов`язання щодо сплати основної заборгованості за договором.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 12.06.2018 позов задоволено частково, стягнено з ПАТ "Сумигаз" на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" 126 923, 27 грн. - суму 3% річних за період з 15.02.2015 по 19.01.2018, 633 207, 02 грн. інфляційних збитків за період з березня 2015 року по грудень 2017 року, нарахованих на суму зобов`язань, що виникли на підставі договору від 30.01.2009 №06/09-49; 11 446, 96 грн. судового збору, в іншій частині позову відмовлено.

Місцевий суд зазначив, що за наявності встановленого факту у відповідача заборгованості перед позивачем за поставлений природний газ за договором №06/09-49 від 30.01.2009 в іншій господарській справі, місцевий суд дійшов висновку, що в силу положень частини 4 статті 75 ГПК України такі обставини не потребують доказування. Крім того, суд першої інстанції, з посиланням на статті 526, 599, 610, 612, 625 ЦК України, зазначив, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Разом з тим, місцевий суд зазначив, що мирова угода, укладена на стадії виконання судового рішення, не може вважатись правочином у цивільно-правовому розумінні, а є процесуальним актом, в якому встановлюється інший спосіб та порядок виконання судового рішення, а також дійшов висновку, що затверджена судом мирова угода не є новацією в розумінні статті 604 ЦК України, оскільки за умовами такої угоди зобов`язання відповідача оплатити поставлений позивачем природний газ не було замінено на будь-яке інше зобов`язання і умов про припинення первісного зобов`язання, що виникло за договором про закупівлю природного газу №06/09-49 від 30.01.2009, зазначена угода не містить.

За таких обставин, місцевий суд, перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум інфляційних збитків та 3% річних, вважав обґрунтованими позовні вимоги ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України".

Постановою від 12.09.2018 Харківський апеляційний господарський суд апеляційну скаргу ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" залишив без задоволення, апеляційну скаргу ПАТ по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" задовольнив, рішення Господарського суду Сумської області від 12.06.2018 скасував та прийняв нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовив, стягнув з ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" () на користь ПАТ по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" () витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги на суму 17 102, 93 грн.

Апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про те, що вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природу та підстави виникнення боргу. Разом з тим, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що затверджена ухвалою Господарського суду Сумської області від 26.07.2012 у справі №18/50-10 мирова угода в повній мірі відповідає визначенню правочину в розумінні статті 202 ЦК України, тому така мирова угода не є новацією. Однак апеляційний суд зазначив, що з урахуванням реструктуризації заборгованості в порядку пункту 2.6. статті 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" мала своїм наслідком зміну строку. Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено, а матеріалами справи не підтверджено порушення відповідачем змінених умов виконання грошового зобов`язання, встановлених узгодженим сторонами і затвердженим судом графіком виконання зобов`язання, що зумовлює висновок про відсутність прострочення грошового зобов`язання в розумінні статті 610 та частини1 статті 612 ЦК України.

Отже, встановивши обставини укладення між позивачем та відповідачем мирової угоди, яка в подальшому була затверджена ухвалою Господарського суду Сумської області від 26.07.2012 у справі №18/50-10, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли протилежних висновків щодо наслідків укладення такої мирової угоди та подальшої можливості нарахування інфляційних втрат та 3% річних на основну суму боргу після укладення такої мирової угоди з урахуванням положень пункту 2.6. статті 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію".

Не погоджуючись з прийнятими у справі №920/115/18 рішеннями, 08.10.2018 через Північний апеляційний господарський суд, Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.09.2018 у справі №920/115/18 в порядку статей 286, 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Разом з тим, скаржник звернув увагу на порушення апеляційним господарським судом вимог частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та частини 4 статті 236 ГПК України та не врахував доводи позивача щодо обов`язковості врахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми статті 121 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) у взаємозв`язку із статтею 625 ЦК України, викладені у Постановах Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №921/412/17-г/7 та від 20.06.2016 у справі №913/869/14.

Ухвалою Верховного Суду від 12.11.2018 відкрито касаційне провадження у справі №920/115/18 Господарського суду Сумської області за касаційною скаргою Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.09.2018 у справі №920/115/18 та призначено її розгляд на 22.01.2019.

Ухвалою Верховного Суду від 22.01.2019 у задоволенні клопотання Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про передачу справи №920/115/18 на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовлено; цією ж ухвалою зупинено розгляд касаційної скарги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.09.2018 у справі №920/115/18 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №916/190/18 за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства "Одесагаз" про стягнення 11 281 588, 48 грн.

Ухвалою від 05.07.2019 Верховний Суд поновив касаційне провадження у справі №920/115/18 за касаційною скаргою Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.09.2018 та вирішив продовжити її розгляд в судовому засіданні 15.08.2019, який ухвалою Суду від 15.08.2019 відкладено на 29.08.2019.

У зв`язку з відпусткою судді Банаська О.О. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №920/115/18 визначено колегію суддів у складі: головуючий - Катеринчук Л.Й., Васьковський О.В., Пєсков В.Г., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2019, а Ухвалою від 28.08.2019 Верховний Суд у зазначеному складі прийняв справу №920/115/18 Господарського суду Сумської області за касаційною скаргою Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.09.2018 до провадження з призначеним ухвалою Суду від 15.08.2019 розглядом касаційної скарги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" у судовому засіданні на 29.08.2019 о 09:30.

Під час підготовки до розгляду справи №920/115/18 колегією суддів Касаційного господарського суду у складі: Катеринчук Л.Й. - головуючий, Васьковський О.В., Пєсков В.Г. виявлено Постанову Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №908/251/18, прийняту у складі колегії суддів: Селіваненко В.П. - головуючий, Булгакова І.В., Львов Б.Ю., в якій Суд зазначив про відсутність підстав для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, за умови укладення мирової угоди на умовах розстрочення сплати основного боргу, визнаного за судовим рішенням, та з висновками про зміну сторонами строку виконання зобов`язань за умовами укладеної мирової угоди.

Разом з тим, у Постановах Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №921/412/17-г/7 та від 11.06.2019 у справі №904/8731/17, зроблено висновки про те, що мирова угода на стадії виконання судового рішення не може вважатися правочином у цивільно-правовому розумінні, є процесуальним актом, в якому встановлюється інший спосіб та порядок виконання судового рішення, що не виключає можливості щодо виникнення інфляційних втрат та річних. При цьому, Суд, врахувавши те, що умови укладеної між сторонами у справі мирової угоди передбачали обов`язок боржника сплачувати інфляційні нарахування на визначену в угоді суму розстроченого боргу, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення інфляційних втрат та річних згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду 19.08.2019 у справі №904/4319/18 повернено до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2018 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.03.2019 з матеріалами справи. При цьому, Судом зазначено про те, що у цій справі як виключну правову проблему передані питання, які можуть бути вирішені Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду як належним судом із застосуванням існуючих процесуальних механізмів подолання суперечливих позицій суду.

За наслідком юридичного аналізу зазначених постанов Верховного Суду вбачаються різні підходи колегій суддів щодо застосування частини 2 статті 625 ЦК України та статті 121 ГПК України (в редакції до 15.12.2017), або статті 300 ГПК України (в редакції після 15.12.2017) на предмет можливості стягнення інфляційних втрат та річних за мировою угодою, укладеною на стадії виконання судового рішення, як за період часу, від прийняття рішення суду до моменту укладення мирової угоди, так за період часу, на який така мирова угода змінила строки виконання зобов`язань (розстрочила сплату боргу) за умови виконання відповідачем умов розстрочки платежу.

З огляду на таке та керуючись частиною 2 статті 302 ГПК України, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у складі: Катеринчук Л.Й., Васьковський О.В., Пєсков В.Г. вважає за необхідне передати касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.09.2018 у справі №920/115/18 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для формування єдиної правозастосовчої практики у спірних правовідносинах.

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 235, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.09.2018 у справі №920/115/18 передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді О.В. Васьковський

В.Г. Пєсков