ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2019 року м.Дніпро Справа № 904/1909/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,

cекретар судового засідання: Колесник Д.А.

представники сторін:

від позивача: Бондар Олена Радіківна, довіреність №14/1456 від 14.02.2019 р., адвокат;

представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2019 року (повний текст складено 11.06.2019 року) у справі № 904/1909/19 (суддя Кеся Н.Б.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", м.Кривий Ріг Дніпропетровська область

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" м.Київ в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Дніпро

про стягнення 39 185,27 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2019 року у справі № 904/1909/19 позов Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" м.Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" штраф за несвоєчасну доставку порожніх приватних вагонів та вантажу у період з 27.12.2018 року по 31.12.2018 року у розмірі 19592,64 грн. та судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

В решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю позивачем того факту, що відповідачем за період з 27.12.2018 року по 31.12.2018 року порожні власні вагони Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" були доставлені із простроченням, за що передбачена відповідальність у вигляді штрафу за несвоєчасну доставку приватних власних вагонів, який складає 39 185,27грн. Дана обставина визнана відповідачем,

Зменшуючи розмір штрафу на 50%, суд послався на положення ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, ст.233 Господарського кодексу України та на відсутність у позивача будь-яких витрат внаслідок несвоєчасної доставки вантажу.

Не погодившись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" подало апеляційну скаргу, в якій зазначає на порушення господарським судом Дніпропетровської області норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи.

Вважає, що перевищення розміру штрафних санкцій над збитками не може бути єдиною підставою для зменшення штрафних санкцій.

Апелянт також зазначає, що:

- Статутом залізниць (ст.116) визначений порядок накладання на відповідача штрафу у встановлених вказаною статтею розмірах;

- в силу пункту 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду

України від 26.12.2011 року №18 процесуальна норма (викладена в ст.83 ГПК України) може застосовуватися виключно у взаємозв`язку з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України;

- новою редакцією Господарського процесуального кодексу України не передбачено процесуальне право суду на зменшення неустойки (штрафу, пені) на відміну редакції цього кодексу, яка діяла до 15 грудня 2017 року;

- позиція, відповідно до якої ст.233 Господарського кодексу України не підлягає застосуванню у аналогічних випадках, підтверджується також практикою господарського суду Дніпропетровської області: рішення по справах №904/9820/17 від 12.12.2017 року, №904/9821/17 від 12.12.2017 року, №904/10154/17 від 27.02.2018 року, №904/899/18 від 26.04.2018 року та постановами Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.04.2018 року по справі №904/10265/17, від 29.05.2018 року по справі №904/9958/17, від 31.05.2018 року по справі №904/746/18 та постановою Верховного Суду від 04.12.2018 року по справі №916/65/18;

- клопотання відповідача про зменшення штрафу не містить доказів на його обґрунтування, не містить також доказів того, що обставини, на які посилається відповідач, є винятковими, тому в останнього відсутні підстави для зменшення штрафу.

Скаржник просить суд скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2019 року у справі №904/1909/19 в частині зменшення позовних вимог на 19 592,64 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не надав, явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив.

Відповідно до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного:

З матеріалів справи вбачається і не заперечується сторонами наступне:

У грудні 2018 року Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач та/або ПАТ "Українська залізниця" в особі РФ "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця") до станції призначення Інгулець Придніпровської залізниці здійснено перевезення вагонів залізничних, що перевозяться на своїх вісях, не поіменованих в алфавіті (порожні власні полувагони під навантаження), одержувачем яких є Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі позивач).

Вказані перевезення оформлені наступними залізничними накладними №№34515551, 34530659, 34576868, 34583724, 34585042, 34588558, 34589580, 34604959, 34621789, 34632729, 34677617, 34698613, 42529503, 42529511, 42662510, 42736504, 42736520, 42736538, 42736546, 42761007, 42761031, 42761049, 42774323, 42774364, 42799080, 43275080, 43294669, 43294776, 46853974, 47036397, 47263660, 47263736, 47277439, 47277470, 47283973, 47309521, 47314141, 47315395, 47334016, 47345863, 47416755, 53314274, 53317202, 53352738, 53367744, 53399820, 53423778, 53432274, 53443057, 53478335, 53480216, 53493847, 53495834 (а.с. 16-70).

Пунктом 5.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Мінінфраструктури України наказом від 29.01.2015 року №17, встановлено, що перевезення власних вантажних вагонів у завантаженому і порожньому стані в усіх випадках (передислокація, ремонт тощо) оформляється перевізним документом (накладною) в електронному (із накладенням електронного цифрового підпису) або паперовому вигляді згідно з Правилами оформлення перевізних документів, що порожні власні вагони перевозяться за перевізними документами, в яких у графі "найменування вантажу" вказується: "Власник вагона (найменування власника). Направляється до пункту навантаження (у ремонт тощо)".

Порядок та розмір нарахування плати за перевезення власних приватних порожніх вагонів встановлений у пункті 14 розділу 1 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого Міністерством транспорту та зв`язку України в наказі від 26.03.2009 року № 317.

Отже, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", які залізниця зобов`язана доставити на станцію призначення своєчасно і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має щодо залізниці права та обов`язки, передбачені Статутом залізниць України, зокрема, право заявити до залізниці вимогу про сплату штрафу за прострочення в доставці вантажу.

Відповідно до статті 307 Господарського кодексу України положення якої кореспондуються із положеннями статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі - (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч.ч. 2, 3 ст. 909 Цивільного кодексу України).

Пунктом 8 статті 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до 41 Статуту залізниць України, затвердженого постановою КМУ від 6 квітня 1998 року №457, залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Так, пунктами 2.1, 2.2, 2.4,2.9, 2.10, 2.11 Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року №64, встановлено, що обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на __________ число _____________ місяць". Терміни доставки для вагонних відправок застосовуються при перевезенні вантажів, для яких надані окремі вагони та при перевезенні порожніх власних і орендованих вагонів. Терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються:

- на одну добу: на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу; у разі переадресування вантажів;

- на 2 доби: у разі перевезення вантажів за участю поромної переправи; у разі перевантаження вантажу у вагони іншої ширини колії.

У разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується на термін: виконання митних та інших адміністративних правил; тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці; необхідний для ветеринарного огляду та напування тварин; вивантаження зайвої маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапилися з вини відправника; інших затримок, які трапились з вини відправника чи одержувача.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення, до закінчення встановленого терміну доставки.

За вимогами п.8 Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи (календарними штемпелями на копіях залізничних накладних, доданих до позовної заяви), підтверджено, що порожні власні вагони за період з 27.12.2018 року по 31.12.2018 року були доставлені на адресу позивача із простроченням.

Тобто, вантаж відповідачем доставлено із порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст.41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, у зв`язку із чим позивач обгрунтовано нарахував штраф за несвоєчасну доставку порожніх приватних власних вагонів та вантажу за зазначений період в розмірі 39185,27 грн.

Статтею 116 Статуту залізниць України передбачено, що за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

- 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

- 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

- 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Колегія суддів вважає, що у господарського суду були відсутні підстави для зменшення нарахованої суми штрафу і доводи скаржника є обгрунтованими в силу наступного:

Суд першої інстанції, керуючись нормами ст.ст.233 Господарського кодексу України та 551 Цивільного кодексу України, а також тим, що загальний розмір штрафних санкцій є значно великим, задля дотримання балансу інтересів сторін, зменшив суму штрафу.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання; майновий стан сторін, які беруть участь в зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В оскаржуваному рішенні єдиною обставиною, на яку зазначав суд, приймаючи рішення про зменшення розміру штрафних санкцій, була відсутність збитків в позивача.

Між тим, згідно зазначених вище норм Господарського та Цивільного кодексів України перевищення розміру штрафних санкцій над розміром збитків не може бути єдиною підставою для зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що у зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов`язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв`язку з порушенням зобов`язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Випадок, який розглядається у даній справі, не є винятковим. Більш того, саме Статутом залізниць України, затвердженим постановою КМУ від 6 квітня 1998 року (ст. 116) (далі за текстом - Статут залізниць України) визначений порядок накладення на відповідача штрафу у розмірах встановлених цією статтею. Зменшення суми штрафу статтею не передбачено.

Необхідно зазначити, що в силу пункту 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 процесуальна норма (викладена в ст.83 Господарського процесуального кодексу України) може застосовуватися виключно у взаємозв`язку з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв`язку з порушенням зобов`язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Разом з тим, новою редакцією Господарського процесуального кодексу України не передбачено процесуальне право суду на зменшення неустойки (штрафу, пені) на відміну редакції ГПК України, яка діяла до 15 грудня 2017 року.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 04.12.2018 року по справі №916/65/18 зазначено, що враховуючи приписи частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України господарський суд, приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Колегія суддів також звертає увагу, що клопотання відповідача не містить доказів на його обґрунтування, не містить також доказів того, що обставини, на які посилається відповідач, є винятковими.

Отже, підстави для зменшення штрафу не встановлені, судом першої інстанції належним чином не досліджені і є недоведеними відповідачем.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову зі зменшенням суми штрафу на 50 %.

Оскаржуване рішення слід скасувати, апеляційну скаргу задовольнити. Заявлену позивачем суму слід стягнути на його користь в повному обсязі.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 281, 284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2019 року у справі № 904/1909/19 скасувати.

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" м.Київ в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" штраф за несвоєчасну доставку порожніх приватних власних вагонів та вантажу у період з 27.12.2018 року по 31.12.2018 року у розмірі 39 185,27 грн. та судовий збір за розгляд позовної заяви у розмірі 1921,00 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" м.Київ в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" судовий збір за розгляд а апеляційної скарги у розмірі 2882,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Підписано в повному обсязі 13.09.2019 року.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков