РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.09.2019Справа № 910/8696/19
За позовом Приватного акціонерного товариства «ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО»

до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО»

про стягнення 290 471,68 грн.

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Мухіна Я.І.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» (відповідач) про стягнення 290 471,68 грн., з яких: 256 909,81 грн. - заборгованість з оплати послуг з розподілу електричної енергії, 25 990,16 грн. - пеня, 2 204,56 грн. - 3% річних, 5 367,15 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що:

- 19.12.2018 постачальник електричної енергії «останньої надії» Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» (відповідач, ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО») подало оператору системи розподілу електричної енергії на території Закарпатської області - Приватному акціонерному товариству «ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО» (позивач, ПрАТ «ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО») заяву-приєднання до договору електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії від 19.12.2018 б/н, відповідно до якої приєдналося до умов публічного договору приєднання - Договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, опублікованому на веб-сайті оператора системи розподілу ПрАТ «ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО» (далі - Договір про розподіл), яким регулюються питання розподілу електроенергії мережами позивача споживачам відповідних постачальників електроенергії;

- підставою укладення Договору про розподіл було виконання відповідачем покладеного на нього Кабінетом Міністрів України (розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2018 року № 1023-р) спеціального обов`язку для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, передбаченого ст.ст. 62, 64 Закону України «Про ринок електричної енергії», у зв`язку з необранням рядом споживачів на території Закарпатської області електропостачальника після припинення договору з попереднім електропостачальником (ПрАТ «ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО», яке з 01.01.2019 відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» втратило право здійснювати постачання електричної енергії споживачам, і здійснює господарську діяльність з розподілу електричної енергії належними йому електромережами);

- відповідачем було надано позивачу перелік споживачів (додаток до листа ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» від 27.12.2018 № 44/03.01-963), що не обрали станом на 01.01.2019 постачальника електричної енергії, об`єкти споживання яких розташовані у Закарпатській області;

- постачання відповідачем електричної енергії зазначеним споживачам здійснювалося протягом обмеженого строку (відповідно до ч. 9 ст. 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» - протягом строку, що не може перевищувати 90 днів);

- на твердження позивача, заборгованість відповідача перед позивачем за послуги з розподілу електричної енергії за лютий-березень 2019 року становить 256 909,81 грн. (з урахуванням здійсненої відповідачем оплати у січні 2019 з переплатою за лютий 2019), з вимогою про стягнення якої позивач звернувся з даним позовом до суду;

- у зв`язку простроченням оплати послуг з розподілу електричної енергії за лютий-березень 2019, позивач, враховуючи п. 20 Додатку № 1 «Порядок розрахунків» до Договору про розподіл, здійснив нарахування до стягнення з відповідача сум інфляціних втрат, 3% річних та пені за період з березня по червень 2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2019 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/8696/19 та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

09.08.2019 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача 41 241,02 грн., з яких: 33 056,95 грн. - пеня, 2 816,92 грн. - 3% річних, 5 367,15 грн. - інфляційні втрати.

09.08.2019 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про розподіл судових витрат, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача 30 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 4 357,08 грн. судового збору. Зазначеною заявою позивач також просив суд ухвалити рішення про розподіл судових витрат в частині понесених ним витрат на професійну правничу допомогу після постановлення рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/8696/19, для чого призначити судове засідання, яке провести не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від останніх до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі.

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем та відповідачем ухвали Господарського суду міста Києва від 09.07.2019 у справі № 910/8696/19.

Відповідачем без поважних причин відзив на позовну заяву у встановлений строк до суду не подано.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження судом досліджено позовну заяву і додані до неї докази, а також судом досліджено заяву позивача, подану 09.08.2019 через відділ діловодства суду, про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до заяви про зменшення позовних вимог, позивач повідомив суд про те, що 30.07.2019 відповідачем було сплачено основний борг в сумі 256 909,81 грн., що підтверджується доданою позивачем до заяви копією виписки з банківського рахунку № 10 від 30.07.2019.

У зв`язку з несплатою відповідачем основного боргу у період з 01.07.2019 по 29.07.2019, позивач здійснив донарахування штрафних санкцій за вказаний період.

З урахуванням зазначеного, сума пені збільшилася до суми 33 056,95 грн., а сума 3% річних - до сум 2 816,92 грн. Загальний розмір заборгованості відповідача за штрафними санкціями становить 41 241,02 грн. (33 056,95 грн. - пеня, 2 816,92 грн. - 3% річних, 5 367,15 грн. - інфляційні втрати.)

Отже, судом встановлено, що позивачем фактично зменшені позовні вимоги, оскільки заявлені у позовній заяві вимоги про стягнення основного боргу не підтримані, тоді як вимоги про стягнення сум пені та 3% збільшені порівняно із заявленими в позовній заяві, вимоги про стягнення інфляційних втрат залишені без змін.

Судом встановлено, що така заява подана позивачем з дотриманням приписів статті 46 Господарського процесуального кодексу України, що вищенаведені дії позивача не суперечать законодавству та не порушують права і законні інтереси інших осіб, у зв`язку з чим заява позивача про зменшення позовних вимог прийнята судом до розгляду.

Отже, новою ціною позову, виходячи з якої розглядається спір є 41 241,02 грн., з яких: 33 056,95 грн. - пеня, 2 816,92 грн. - 3% річних, 5 367,15 грн. - інфляційні втрати.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст.ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

19.12.2018 Приватним акціонерним товариством «ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО» (далі - Оператор системи, позивач) та Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» (далі - Електропостачальник, відповідач) укладено Договір електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, він є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови передачі (розподілу) електричної енергії споживачам Постачальника як послуги Оператора системи. Договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання Постачальника до умов цього Договору.

Згідно п. 2.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі- ПРРЕЕ), датою початку дії Договору є наступний робочий день від дня отримання Оператором системи розподілу заяви-приєднання.

Приватне акціонерне товариство «ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО» отримало заяву - приєднання до Договору від Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» 19.12.2018.

Пунктом 2.1 Договору передбачено обов`язок Приватного акціонерного товариства «ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО» щодо забезпечення недискримінаційного доступу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» до мереж Оператора системи з метою реалізації Постачальником як суб`єктом роздрібного ринку своїх прав та виконання обов`язків та функцій постачальника електричної енергії по відношенню до споживачів, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території здійснення ліцензованої діяльності Оператора системи.

На виконання п. 2.2 Договору Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» здійснює оплату послуг з розподілу (передачі) згідно з умовами глави 3 цього Договору та інші послуги Оператора системи згідно з порядком розрахунків, який є додатком № 1 до цього Договору.

Відповідно до п. 3.2 Договору Постачальником здійснюється оплата послуг з розподілу (передачі) за сукупністю споживачів, яким згідно з договорами про постачання електричної енергії, розподіл (передачу) забезпечує Постачальник.

Главою 3 Договору передбачено, що розрахунковим періодом для цілей цього Договору є календарний місяць; при цьому, оплата послуг з розподілу (передачі) здійснюється Постачальником плановими або авансовими платежами в порядку визначеному в додатку 1 до цього Договору.

Згідно з п. 6 Додатку № 1 до Договору Оператор системи надає Постачальнику повідомлення про планові місячні обсяги розподілу електричної енергії на розрахунковий період за сукупністю споживачів, які обрали спосіб оплати послуг з розподілу Постачальником, та рахунок на оплату за послуги з розподілу на електронну пошту Постачальника до 12-ї години 16-го числа місяця, що передує розрахунковому.

Оператор системи розподілу формує та надсилає або передає Постачальнику на підписання Акт надання послуг з розподілу електричної енергії.

Так, на виконання умов Договору позивачем у період з січня по березень 2019 року було надано відповідачу рахунок № 1 від 02.01.2019 на оплату розподілу планового обсягу електричної енергії за січень 2019 року; акт приймання-передачі наданих послуг з розподілу електричної енергії б/н від 31.01.2019 (за січень 2019 року); складений між позивачем та відповідачем, акт № 1/6 прийому-передачі електричної енергії з Оптового ринку електричної енергії України від 31.01.2019 (за січень 2019 року), складений між позивачем, відповідачем та ДП «Енергоринок»; рахунок № 3 від 06.02.2019 на оплату фактичного обсягу розподілу електричної енергії за січень 2019 року; акт №2 від 28.02.2019 надання послуг з розподілу електричної енергії електромережами на території здійснення ліцензованої діяльності Оператора системи, складений між позивачем та відповідачем (за лютий 2019 року); акт № 2/6 прийому-передачі електричної енергії з Оптового ринку електричної енергії України від 28.02.2019, складений між позивачем, відповідачем та ДП «Енергоринок» (за лютий 2019 року); рахунок № 4 від 06.03.2019 на оплату фактичного обсягу розподілу електричної енергії за лютий 2019 року; рахунок № 5 від 25.02.2019 на оплату розподілу планового обсягу електричної енергії за березень 2019 року; акт приймання-передачі наданих послуг з розподілу електричної енергії б/н від 31.03.2019, складений між позивачем та відповідачем (за березень 2019 року); акт № 3/6 прийому-передачі електричної енергії з Оптового ринку електричної енергії України від 31.03.2019, складений між позивачем, відповідачем та ДП «Енергоринок» (за березень 2019 року), рахунок № 5 від 05.04.2019 на оплату фактичного обсягу розподілу електричної енергії за березень 2019 року.

Відповідно до п.п. 5 п. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» балансуюча група - об`єднання учасників ринку, що створюється на підставі договору про створення балансуючої групи, у межах якого визначений договором учасник ринку, який входить до такого об`єднання, несе відповідальність за баланс електричної енергії всіх інших учасників ринку, що входять до такого об`єднання.

Пунктом 1.2.6 ПРРЕЕ передбачено, що у разі постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» послугу з розподілу (передачі) електричної енергії для потреб споживачів, електроустановки яких приєднані на території діяльності відповідного оператора системи, оплачує відповідний електропостачальник за усією сукупністю зазначених споживачів, постачання яким здійснює постачальник «останньої надії».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 № 1023-р ДПЗД «Укрінтеренерго» визначено постачальником «останньої надії» на період з 01.01.2019 до 01.01.2021. Територія здійснення діяльності ДПЗД «Укрінтеренерго» як постачальника «останньої надії» - територія України, крім території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» здійснюється виключно у таких випадках:

- банкрутства, ліквідації попереднього електропостачальника;

- завершення строку дії ліцензії, зупинення або анулювання ліцензії з постачання електричної енергії споживачам попереднього електропостачальника;

- невиконання або неналежного виконання електропостачальником Правил ринку, що унеможливило постачання електричної енергії споживачам;

- необрання споживачем електропостачальника, зокрема після розірвання (припинення) договору з попереднім електропостачальником;

- в інших випадках, передбачених ПРРЕЕ.

Постачальник «останньої надії» здійснює постачання електричної енергії виключно на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» відповідно до п. 1.2.9 ПРРЕЕ.

Згідно ст. 526 Цивільнго кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 ЦК України передбачено обов`язок боржника щодо виконання взятого на себе зобов`язання, а кредитора - щодо прийняти ним особисто виконання такого зобов`язання.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, в січні 2019 року відповідач сплатив позивачу 289 396,63 грн. за послуги з розподілу електричної енергії, що підтверджується копією виписки б/н від 01.02.2019 з банківського рахунку позивача станом на 31.01.2019, копією рахунку № 3 від 06.02.2019 на фактичний обсяг розподіленої електричної енергії за січень 2019 року, в якому міститься інформація про сплачену відповідачем суму за послуги з розподілу електроенергії у січні 2019 року.

Сплачена відповідачем сума 289 396,63 грн. є передплатою відповідача за розподіл електричної енергії у січні 2019 року та частково за лютий 2019 року.

Відповідно до рахунку № 3 від 06.02.2019 за фактичний обсяг розподілу електричної енергії у січні 2019 року відповідачеві нараховано до сплати 236 580,39 грн., що при врахуванні передплати відповідача у розмірі вищезгаданої суми 289 396,63 грн. означає, що часткова переплата відповідача за розподіл електричної енергії у лютому 2019 року (наступному за січнем місяці) становить 52 816.24 грн.

Однак в подальшому, з урахуванням переплати у січні 2019, відповідач не здійснив оплати послуг з розподілу електричної енергії за лютий 2019 року та за березень 2019 року, що призвело до утворення (виникнення) у відповідача заборгованості перед позивачем у сумі 256 909,81 грн.

Так, відповідач частково не оплатив обсяги розподіленої позивачем при наданні послуги з розподілу електроенергії у лютому 2019 року (490 526 кВт/тод) на загальну суму 163 891,86 грн., що, з урахуванням зазначеної переплати 52 816,24 грн., становить суму 111 075,62 грн.

Відповідач також не оплатив обсяги розподіленої позивачем при наданні послуги з розподілу електроенергії у березні 2019 рорку 452 231 кВт/тод на суму 145 834,19 грн.

На виконання п. 4.2 Договору Постачальник зобов`язаний виконувати умови Договору та здійснювати оплату послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у повному обсязі згідно з умовами глави 3 Договору та додатку 1 до цього Договору та інших платежів, необхідність яких випливає з умов Договору.

Відповідно до п. 20 додатку 1 до Договору, Постачальник «останньої надії» здійснює оплату послуг з розподілу електричної енергії одним платежем до 15-го числа поточного розрахункового періоду в розмірі 100% замовленого обсягу купівлі електричної енергії.

З огляду на порушення відповідачем умов Договору щодо оплати послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, позивач звернувся до відповідача з вимогою № 116-25/1818 від 19.03.2019 щодо врегулювання відносин, якою просив відповідача сплатити заборгованість за послуги з розподілу електричної енергії в сумі 111 075,62 грн., що була підтверджена відповідними первинними документами станом на момент направлення зазначеної вимоги.

У відповідь на вказану вимогу відповідач направив на адресу позивача лист № 44/22-442 від 08.04.2019, яким повідомив позивача про те, що ним отримано від його споживачів, розташованих на території Закарпатської області, передплату за електричну енергію і перераховано її частину позивачу як плату за розподіл електричної енергії. Відповідач також повідомив позивача, що має фінансові зобов`язання перед ДП «Енергоринок», а тому продовжує шукати варіанти поетапної оплати ціни послуг з розподілу електроенергії.

По матеріалам справи судом встановлено, що станом на 04.07.2019 (дату подачі позовної заяви) Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО», в порушення умов Договору не було сплачено 256 909,81 грн. заборгованості з оплати за послуги з розподілу (передачі) електричної енергії.

09.08.2019 позивачем через відділ діловодства суду разом із заявою про зменшення розміру позовних вимог було подано копію виписки з банківського рахунку № 10 від 30.07.2019, як доказ сплати позивачем 256 909,81 грн. заборгованості з оплати за послуги з розподілу (передачі) електричної енергії за Договором.

Посилаючись на прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач (в редакції заяви про зменшення позовних вимог) просив суд стягнути з відповідача 41 241,02 грн., з яких: 33 056,95 грн. - пеня, 2 816,92 грн. - 3% річних, 5 367,15 грн. - інфляційні втрати.

Щодо вимог позивача про стягнення 33 056,95 грн. пені за періоди з 01.03.2019 по 30.06.2019 та з 01.07.2019 по 29.07.2019.

Згідност. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (далі - ГК України) нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 1 Закону України № 543/96-ВР від 22.11.1996 «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Відповідно до п. 6.6 Договору за внесення платежів, передбачених цим Договором, з порушенням термінів, визначених порядком розрахунків (Додаток 1), Постачальник сплачує Оператору системи пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

По матеріалам справи судом встановлено порушення відповідачем умов Договору щодо строків оплати за послуги з розподілу (передачі) електричної енергії.

За таких обставин, здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» перевірку розрахунку пені за період з 01.03.2019 по 30.06.2019 в розмірі 25 990,16 грн., доданого позивачем до позовної заяви, та розрахунку пені за період з 01.07.2019 по 29.07.2019 в розмірі 7 066,79 грн., доданого позивачем до заяви про зменшення розміру позовних вимог, судом встановлено, що зазначені розрахунки виконані позивачем вірно.

З огляду на зазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в загальному розмірі 33 056,95 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 33 056,95 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення 5 367,15 грн. інфляційних втрат за період з 01.03.2019 по 30.06.2019.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідний висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладено в постанові від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, суд, здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» перевірку заявленої до стягнення суми інфляційних нарахувань, встановив, що розрахунок суми інфляційних втрат виконаний позивачем вірно.

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача 5 367,15 грн. інфляційних нарахувань підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 5 367,15 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних в сумі 2 816,92 грн. за періоди з 01.03.2019 по 30.06.2019 та з 01.07.2019 по 29.07.2019.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» перевірку заявленої до стягнення суми 3% річних в загальному розмірі 2 816,92 грн., виходячи з встановленого періоду, в який відповідач є таким, що прострочив, та з урахуванням визначених позивачем у розрахунках періодів нарахування, суд дійшов висновку, що сума 3% річних, розрахована позивачем, не суперечать нормам чинного законодавства та умовам Договору, а тому підлягає задоволенню повністю в сумі 2 816,92 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних в повному обсязі та стягнення з відповідача 33 056,95 грн. пені, 2 816,92 грн. 3% річних та 5 367,15 грн. інфляційних втрат.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які складаються з витрат на оплату судового збору в розмірі 4 357,08 грн. за подання позовної заяви та витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги в розмірі 30 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 123 ГПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 129 ГПК України).

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Матеріали справи містять заяву позивача, подану 09.08.2019 через відділ діловодства суду, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача 30 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 4 357,08 грн. судового збору.

В обґрунтування розміру витрат на професійну правничу допомогу позивач посилається на те, що між позивачем (Клієнт) та Професійним адвокатським обєданням (Об`єднання) було укладено Договір № 38 від 30.01.2018 про надання правової допомоги (далі - Договір про надання правової дпомоги).

Відповідно до п. 4.1. розділу 4 Договору про надання правової допомоги, розмір гонорару за надання правової допомоги встановлюється в розмірі, що визначається за домовленістю сторін. Вартість та умови надання правової допомоги Об`єднанням по кожному конкретному дорученню Клієнта визначається сторонами у додатках до цього Договору.

Відповідно до п. 4.2. розділу 4 Договору про надання правової допомоги, розмір гонорару за надання правової допомоги, передбаченої п. 2.1.5, п. 2.1.6 цього Договору у справах (спорах), встановлюються в додатках до цього Договору по кожній справі окремо.

Пунктом 1 Додатку № 85 від 24.05.2019 до Договору про надання правової допомоги встановлено, що Клієнт доручає, а Об`єднання бере на себе зобов`язання в межах умов договору про надання правової допомоги від 30.01.2018 № 38, здійснити всі необхідні дії в інтересах клієнта щодо стягнення заборгованості з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» з оплати послуг за розподіл електричної енергії за договором електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії та здійснити супровід даної справи у суді першої інстанції; здійснити усі дії, необхідні для належного захисту інтересів Клієнта у суді першої інстанції, зокрема, але не виключно: направляти адвокатські запити, звернення, листи органам державної влади, органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям усіх форм власності; знайомитися з матеріалами справи; збирати необхідні докази; здійснювати аналіз процесуальних документів та доказів, поданих іншими учасниками справи; здійснювати аналіз судової практики по аналогічним судовим справам; аналізувати законодавство, що регулює спірні правовідносини, консультувати клієнта з питань, необхідних для прийняття рішень щодо подальшого супроводу справи; готувати клопотання, заяви, пояснення, відзив на заяви з процесуальних питань та по суті справи та інші процесуальні документи, забезпечити участь адвокатів Об`єднання у процесуальних діях.

Згідно з п. 3 Додатку № 85 від 24.05.2019 до Договору про надання правової допомоги, вартість надання Об`єднанням правової допомоги Клієнту за здійснення всіх необхідних дій в інтересах Клієнта щодо стягнення заборгованості з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» з оплати послуг за розподіл електричної енергії за договором електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії та супровід даної справи у суді першої інстанції згідно Договору про надання правової допомоги від 30.01.2018 року № 38 та цього Додатку № 85 складає 30 000,00 грн. без ПДВ, незалежно від кількості та обсягу складених процесуальних документів та незалежно від результату розгляду справи у суді першої інстанції.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивачем було додано до заяви про розподіл судових витрат рахунок № 83 від 16.07.2019 на суму 30 000,00 грн., який було ним сплачено 18.07.2019, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 7985 від 18.07.2019, а також акт № 62/19 про надання правової допомоги від 16.07.2019, в якому зазначено фактично виконані адвокатом дії та періоди затрачено часу в годинах.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини 1-4 ст. 126 ГПК України).

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

До стягнення позивачем за рахунок відповідача заявлені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30 000,00 грн. на підставі Договору про надання правової допомоги № 38 від 30.01.2018 та Додатку № 85 від 24.05.2019 до нього.

Згідно п. 2 акта № 62/19 про надання правової допомоги від 16.07.2019 розмір винагороди за надання правової допомоги по господарській справі № 910/8696/19 у суді першої інстанції становить 30 000,00 грн. без ПДВ, розмір інших фактичних витрат, пов`язаних з виконанням доручень Клієнта по господарській справі № 910/8696/19 у суді першої інстанції - 0,00 грн. В акті № 62/19 від 16.07.2019 також наведено детальний опис дій, здійснених з метою представництва та захисту прав та інтересів Клієнта, із зазначенням кількості витраченого часу в годинах на кожну дію окремо. Так, на ознайомлення та вивчення документів щодо правовідносин між ПрАТ «Закарпаттяобленерго» та ДПЗД «Укрінтеренерго» щодо розподілу електричної енергії за період з 01.01.2019 по 31.03.2019 та вивчення змісту правовідносин між сторонами Обєднанням було витрачена 7 годин; на здійснення адвокатом розрахунку заборгованості за надані послуги з розподілу електричної енергії за період з 01.01.2019 по 31.03.2019 - 2 години; на підготовку (складання) та подання позовної заяви - 9 годин.

З огляду на зазначене, враховуючи, що відповідачем не подано заперечень стосовно розміру витрат позивача на оплату послуг адвоката, а матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження об`єму, виконаних робіт адвокатом, та вартості наданих послуг адвоката, суд визнає обґрунтованими та документально підтвердженими витратами на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн., які і належить стягнути з відповідача.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 30 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Стосовно розподілу судового збору зазначає таке.

Суд звертає увагу на те, що за розгляд позовних вимог (в редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог, поданої 09.08.2019 через відділ діловодства суду) в сумі 41 241,02 грн. позивач повинен був сплатити судовий збір в розмірі 1 921,00 грн., тоді як ним фактично сплачено 4 357,08 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Позивачем подане клопотання, викладене в заяві про зменшення розміру позовних вимог, про повернення надміру сплаченого судового збору. Судовий збір повернутий позивачу ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2019.

З огляду на наведене та приписи ст.129 ГПК України, враховуючи повне задоволення позову, на відповідача покладається судовий збір в сумі 1 921,00 грн.

Керуючись ст.ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 85; ідентифікаційний код 19480600) на користь Приватного акціонерного товариства «ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО» (89412, Закарпатська обл., Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Головна, буд. 57; ідентифікаційний код 00131529) 33 056,95 грн. (тридцять три тисячі п`ятдесят шість гривень 95 коп.) пені, 2 816,92 грн. (дві тисячі вісімсот шістнадцять гривень 92 коп.) 3% річних, 5 367,15 грн. (п`ять тисяч триста шістдесят сім гривень 15 коп.) інфляційних втрат, 1 921,00 грн. (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну гривню 00 коп.) судового збору та 30 000,00 грн. (тридцять тисяч гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 09.09.2019.

Суддя Гумега О.В.