РІШЕННЯ

10 вересня 2019 року Справа № 913/160/19

Провадження №9/913/160/19

Господарський суд Луганської області у складі:

суддя Іванов А.В.

при секретарі судового засідання Славич В.І.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом

за позовом Дочірнього підприємства "Рубіжанський ринок" Луганської обласної спілки споживчих товариств, м. Рубіжне Луганської області

до відповідача Фізичної особи - підприємця Феленко Ольги Данилівни, м. Рубіжне Луганської області

про повернення торгового місця та стягнення 100 272 грн. 00 коп.

У засіданні взяли участь:

від позивача: адвокат Волков М.М., ордер ЛГ №004105 від 16.04.2019;

від відповідача: Феленко О.Д., паспорт серія НОМЕР_3 від 10.10.1998 виданий Рубіжанським МВ УМВС України у Луганській області.

в с т а н о в и в:

Суть спору: Дочірнє підприємство "Рубіжанський ринок" звернулось до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Феленко Ольги Данилівни з наступними вимогами:

- зобов`язати звільнити торгове місце №60 площею 138,0 кв.м на території ринку за адресою: АДРЕСА_1 та повернути його шляхом підписання акту прийому-передачі;

- стягнути заборгованість за користуванням торговим місцем в сумі 14352 грн 00 коп., пеню в сумі 466 грн 38 коп., неустойку в розмірі подвійної плати за користуванням торговим місцем в сумі 43056 грн 00 коп., витрати на правничу допомогу в сумі 15000 грн 00 коп.

У відповідності до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України 01.04.2019 року здійснено автоматичний розподіл в автоматизованій системі документообігу суду та справу передано на розгляд судді Ворожцову А.Г.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 03.04.2019 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 17.04.2019 року.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 17.04.2019 підготовче засідання відкладено на 15.05.2019.

15.04.2019 на адресу суду надійшов відзив б/н від 13.04.2019 на позовну заяву, за яким відповідач проти позову заперечив, з огляду на те, що договір оренди землі, укладений між Рубіжанською міською радою та ДП «Рубіжанський ринок» Луганської обласної спілки споживчих товариств від 08.11.2006, припинив свою дію 08.11.2016 за закінченням строку, на який його було укладено та не пролонгований сторонами. Відповідач зазначає, що вказаний договір не може бути продовженим автоматично, оскільки були змінені межі земельної ділянки, що є предметом даного договору (кадастровий номер :09:003:0003), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з площі 2,9810 га до 2,9613 га. Відповідач вказує, що позивачем не оформлено належним чином прав на земельну ділянку (кадастровий номер :09:003:0003), після чого дану земельну ділянку було передано до архіву без визначення права власності на неї. Відповідач вважає, що у позивача немає прав здійснювати підприємницьку діяльність на даній земельній ділянці.

Відповідач вказує про те, що позивач не надавав йому в оренду торгового місця, а фактично передав в суборенду земельну ділянку, що заборонено договором оренди землі від 08.11.2006.

Також, відповідач звертає увагу, що він звернувся до позивача з листом про розірвання договору №265 від 17.07.2018. Проти задоволення позову в частині стягнення пені та витрат на правову допомогу відповідач також заперечив.

15.05.2019 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 08.05.2019, в якій ДП «Рубіжанський ринок» проти відзиву заперечив. Так, позивач зазначає, що рішенням Рубіжанської міської ради №16/20 від 26.10.2016 вирішено поновити договір оренди землі від 08.11.2006, та на підставі вказаного рішення 14.11.2016 Рубіжанською міською радою та позивачем укладено Додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 08.11.2006 строком до 08.11.2026 та внесені відповідні зміни до договору.

Також позивач зазначає, що предметом договору №256 від 17.07.2018 є передача в оренду торгового місця для встановлення тимчасової споруди - МАФ і облаштування торгового місця для торгівлі промисловими продуктами, та зазначає, що згідно Правил торгіві на ринках, затверджених спільним наказом Мінекономіки, європ. Інтеграції, МВС України, ДПА України та Держкомстандартизації від 26.02.2002 №57/188/84/105 торговельне місце - це площа, відведена для розміщення необхідного для торгівлі інвентарю та здійснення продажу продукції з прилавків, транспортних засобів, причепів, візків, тощо. Тобто положення укладеного між сторонами договору відповідають умовам чинного законодавства.

Крім того, позивач вказує про те, що відповідач вчинив дії на підтвердження дії договору №256 від 17.07.2018, оскільки з 01.08.2018 по 31.10.2018 здійснювала оплату за торгівельне місце в повному обсязі.

15.05.2019 від відповідача на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, які за змістом збігаються з відзивом на позовну заяву від 13.04.2019.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 15.05.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 29.05.2019.

У зв`язку з перебуванням судді Ворожцова А.Г. на лікарняному, судове засідання 29.05.2019 не відбулось.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Луганської області Орлової Т.О. від 24.06.2019 №146-р, відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та пункту 5.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, у зв`язку з відрахуванням судді ОСОБА_1 .Г. з особового складу суддів у зв`язку з припиненням повноважень судді на підставі ст. 123 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" для розгляду справи №913/160/19 здійснено заміну судді.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи №913/160/19 визначено суддю Іванова А.В.

Ухвалою від 24.06.2019 справу №913/160/19 прийнято до розгляду в новому складі суду, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 09.07.2019.

05.07.2019 від позивача на адресу суду надійшла заява про зміну позовних вимог від 02.07.2019, якою останній відмовився від позовних вимог про стягнення пені в розмірі 466,38 грн., збільшив позовні вимоги в частині стягнення неустойки до 85 920 грн. та збільшив розмір заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу до 30 000 грн.

05.07.2019 від позивача на адресу суду надійшли пояснення від 02.07.2019, в який останній зазначає, що у зв`язку зі зміною площі земельної ділянки об`єкту нерухомого майна, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :09:003:0003, цій земельній ділянці присвоєно новий кадастровий номер :09:003:0171. Позивач зазначає, що 13.09.2019 відділом Головного управління Держгеокадастру у Луганській області здійснена державна реєстрація вказаної земельної ділянки, а 07.05.2019 зареєстровано право власності за ДП "Рубіжанський ринок" Луганської обласної спілки споживчих товариств, що підтверджено витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-019 від 13.03.2019 та з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №166310246 від 13.05.2019.

Також позивач зауважує, що договір №265 від 17.07.2018 не розривався в порядку, передбаченому договором або законом та не визнавався недійсним в судовому порядку, а тому доводи відповідача про розірвання договору є необґрунтованими. Також позивач зазначає, що відповідач, здійснивши оплату торгівельного місця з 01.08.2018 по 31.10.2018, погодив умови договору.

Суд вказані пояснення оглянув та долучив до справи.

09.07.2019 від відповідача на адресу суду надійшли пояснення б/н від 04.07.2019, в яких останній зазначає, що на момент укладення договору №265 від 17.07.2018 мала архітектурна форма (МАФ) №60 вже була розміщена на земельній ділянці (кадастровий номер :09:003:0171) за адресою: АДРЕСА_1 . Як зазначає відповідач: «дирекция рынка переписала на моё имя уже давно установленный на земле МАФ №60 по согласованию трех сторон», та , оскільки на момент переоформлення у даній малій архітектурній формі здійснювали підприємницьку діяльність треті особи, 17.07.2018 відповідач отримала письмову згоду директора ДП «Рубіжанський ринок» Чапової Л.А. на укладення договорів оренди частини торгівельного місця, що є предметом договору №265 від 17.07.2018, №2 від 19.07.2018, №2 від 01.01.2019, №8 від 22.07.2018, №8 від 01.01.2019 з третіми особами.

09.07.2019 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на заяву позивача про зміну позовних вимог, за яким відповідач проти зміни розміру позовних вимог заперечив.

Ухвалою від 09.07.2019 господарський суд відклав підготовче засідання на 23.07.2019.

17.07.2019 від позивача на адресу суду надійшли заперечення від 16.07.2019, в яких зазначає, що він не надавав згоди на укладення договорів оренди №2 від 19.07.2018, №2 від 01.01.2019, №8 від 22.07.2018, №8 від 01.01.2019.

22.07.2019 на адресу суду від позивача надішли пояснення б/н від 20.07.2019, в яких відповідач зазначив, що позивач розпоряджався чужою земельною ділянкою шляхом надання її в оренду відповідачеві під виглядом ринкових послуг. Проте, на думку відповідача ніяких послу позивач останньому не надавав, чим і порушив законодавство України. Вказане, за словами відповідача, стало підставами для розірвання договору №265 від 17.07.2018 в односторонньому порядку.

Ухвалою від 23.07.2019 підготовче засідання відкладено на 20.08.2019.

19.08.2019 від відповідача на адресу суду надійшли заперечення від 13.08.2019, за якими проти позову заперечує та просить визнати договір №265 від 17.07.2018 про надання торгового місця, укладеного між ДП "Рубіжанський ринок" Луганської обласної спілки споживчих товариств та ОСОБА_2 , недійсним.

20.08.2019 від позивача надішли пояснення від 16.08.2019, за якими підтримує свою позицію, викладену у відзиві, а також проти визнання недійсним договору №265 від 17.07.2018 заперечує, оскільки вважає, що відповідач не надав жодного обґрунтування підстав недійсності правочину.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 20.08.2019 суд залишив вимогу відповідача про розгляд питання про визнання недійсним договору №265 від 17.07.2018 в межах даної справи - без розгляду; продовжив строк підготовчого провадження на 30 (тридцять) днів - з 24.08.2019 по 23.09.2019 включно та відклав підготовче засідання на 10.09.2019.

02.09.2019 на адресу суду від позивача надійшли пояснення від 30.08.2019, які за змістом є аналогічними з поясненнями, поданими раніше.

Крім того, 02.09.2019 від відповідача на адресу суду надійшло клопотання від 30.08.2019 про проведення судового засідання, призначеного на 10.09.2019 в режимі відеоконференції, яке є аналогічним з клопотанням від 01.09.2019.

Ухвалою від 02.09.2019 Господарським судом вже задоволено клопотання Фізичної особи - підприємця Феленко Ольги Данилівни б/н від 01.09.2019 про проведення судового засідання у режимі відеоконференції у справі №913/160/19, яке відбудеться 10.09.2019 року о 15 год. 15 хв.

За таких обставин, суд залишає клопотання від 30.08.2019 про проведення судового засідання, призначеного на 10.09.2019 в режимі відеоконференції без розгляду.

06.09.2019 від відповідача на адресу суду надійшло клопотання від 04.09.2019, в якому останній просить витребування у позивача оригіналу Свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомого майна - рубіжанський ринок від 20.02.2002, виданого Рубіжанським міським виконавчим комітетом та оригіналу Виписки з реєстру права власності на нерухоме майно від 07.05.2019 з додатками. Також відповідач зазначає, що вказані документи необхідні для проведення експертизи, проте відповідного клопотання відповідачем не заявлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 ГПК України, зокрема, відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.

Як вже зазначалось судом, ухвалою Господарського суду Луганської області від 03.04.2019 відповідачу було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву - до 15.04.2019 .

Таким чином, строк для подачі клопотання про витребування доказів сплинув. Обгрунтування неможливості подання такого клопотання у встановлений строк з причин, що не залежали від відповідача - до суду не подано.

Крім того, суд зазначає, що вказане клопотання не підписано відповідачем.

Враховуючи викладене, суд подане ФО-П Феленко О.Д. клопотання від 04.09.2019 залишає без задоволення.

Представник позивача в усні пояснення щодо позовних вимог. Позов підьримав в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив.

Частиною 6 статті 183 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

В судовому засіданні 10.09.2019 представники сторін не заперечили проти закриття підготовчого провадження та початку розгляду справи по суті в той самий день.

В судовому засіданні 10.09.2019 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

17.07.2018 між Дочірнім підприємством «Рубіжанський ринок» Луганської обласної спілки споживчих товариств (позивач, сторона 1) та Фізичною особою - підприємцем Феленко Ольгою Данилівною (відповідач, сторона 2) укладено Договір про надання торгівельних послуг №265 від 17.07.2018 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору сторона 1 зобов`язана, відповідно до умов цього Договору надати торгівельне місце (далі - торгівельна площа), площею 138 кв.м. на території торгівельного майданчика ринку, що знаходиться за адресою: м. Рубіжне, вул. Визволителів, 94 (далі - «ринок»), для встановлення тимчасової металевої споруди - кіоску, контейнеру, модуля, інших малих архітектурних форм - далі «МАФ», як об`єкту торгівлі продовольчими промисловими товарами. Торгівельна проща в цьому Договорі - це часина торгівельної території (площі) Ринку, яка надається стороною 1 (суб`єктом господарювання) стороні 2 (суб`єкту господарювання у сфері торгівлі) для встановлення кіосків, контейнерів, модулів, інших малих архітектурних форм - МАФ, як об`єкту торгівлі та організації торгівельного місця та продажу товарів. Торгівельне місце на ринку - це торгівельна площа, визначених розмірів на торгівельній території ринку, яка обладнана МАФ, для здійснення стороною 2 продажу товарів (послуг), відповідно до плану територій ринку.

Згідно п. 1.2. Договору торгівельна площа, обладнана тимчасовою нестаціонарною спорудою МАФ №60, право власності на яку має сторона 2.

При передачі стороні 2 торгівельної площі оформлюється акт приймання-передачі, який є невід`ємною частиною цього Договору, підписується сторонами одночасно з підписанням договору та є підставою для передачі торгівельної площі (п. 1.7. Договору).

Пунктом 1.8. Договору встановлено, що він укладений строком на 5 місяців з 01.08.2018 по 31.12.2018 включно.

Відповідно до п. 2.1 Договору оплата за надання торгівельної площі визначена відповідно до «Порядку розрахунків цін на послуги та оренду торгівельних приміщень (площ) та їх обслуговування в торгівельних об`єктах, на ринках з продажу продовольчих та непродовольчих товарів», затвердженого спільним наказом Мінекономіки, Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва та складає 7 176 грн. на місяць з ПДВ.

Оплата вноситься щомісячно до 10 числа місяця, за який проводиться оплата (п. 2.2. Договору).

Розділом 3 Договору визначено права сторін, зокрема: сторона 1 має права розірвати договір достроково у разі порушення стороною 2 умов договору, а також невиконання стороною 2 вимог Закону України «Про захист прав споживачів», «Ветеринарно-санітарних правил для ринків», Правил торгівлі на ринку, «Правил протипожежної безпеки» та умов даного Договору (п. 3.1.3.); сторона 2 має право встановлювати належну стороні 2 МАФ на торгівельній площі сторони 1 за власний рахунок за письмовою згодою сторони 1 (п. 3.2.1.); передавати торгівельне місце або передавати в цілому (або частково) в оренду третім особам лише у випадку письмового погодження зі стороною 2 (п. 3.2.3.).

Розділом 4 Договору сторонами встановлені обов`язки сторін, а саме: сторона 1 зобов`язана при достроковому розірванні договору повідомити сторону 2 не пізніше, ніж за 30 днів до дати розірвання договору (п. 4.1.1.); сторона 2 зобов`язана не пізніше, ніж за 20 днів до закінчення строку Договору письмово повідомити сторону 1 про намір укласти Договір на новий строк. Відсутність повідомлення розглядається стороною 1 як відмова сторони 2 від пролонгації цього Договору або відмова від укладення нового Договору. В такому випадку сторона 2 зобов`язана до закінчення строку дії Договору звільнити орендовану торгівельну площу (п. 4.2.3.); узгоджувати зі стороною 1 передачу торгівельного місця або передачу в цілому (або в частині) в оренду третім особам (п. 4.2.4); здійснювати оплату послуг сторони 1 у строки, встановленні цим Договором (п. 4.2.5.).

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання обов`язків за даним Договором сторони несуть відповідальність у відповідності до Договору та чинним законодавством.

Розділом 7 Договору визначені підстави для розірвання договору.

Відповідно до п. 7.2. Договору сторона 2 має право розірвати Договір в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це сторону 1 за 30 днів до розірвання Договору.

У випадку розірвання Договору або закінчення строку його дії, сторони мають протягом 5 днів завершити розрахунку за взаємними обов`язками (п. 7.4. Договору).

Даний Договір підписаний сторонами без застережень та зауважень.

Актом приймання - передачі торгівельного місця від 17.07.2018 ДП «Рубіжанський ринок» Луганської обласної спілки споживчих товариств передав, а ФО-П Феленко ОСОБА_3 Данилівна прийняла у тимчасове платне користування торгівельну площу на ринку з продажу продовольчих та непродовольчих товарів, яка є предметом договору та розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14, т.1).

Вказаний акт приймання-передачі від 17.07.2018 складений та підписаний сторонами без застережень та зауважень.

Як зазначає позивач, та не заперечується відповідачем, за період з 01.08.2018 по 31.10.2018 відповідачем умови договору №265 від 17.07.2018 щодо оплати оренди торгівельного місця виконувались належним чином.

Підтвердження відповідачем здійснення оплати за період з 01.08.2018 по 31.10.2018 в загальному розмірі 21 480 грн. викладено, в тому числі, у заяві ФО-П Феленко О.Д. №38 від 10.11.2018 (а.с. 124, т. 1).

Цією ж заявою від 10.11.2018 №38 ФО-П Феленко О.Д. повідомив позивача про розірвання Договору №265 від 17.07.2018 в односторонньому порядку відповідно до умов п. 7.2. Договору.

Листом №198 від 01.12.2018 ДП «Рубіжанський ринок» Луганської обласної спілки споживчих товариств повідомив відповідача про те, що розірвання договору відбувається через 30 днів після письмового повідомлення. Проте звернув увагу на те, що відповідно до п.п. 2.1., 2.2., 2.5. Договору, у випадку розірвання договору сторони повинні у 5-денний строк закінчити розрахунки по взаємним обов`язкам та відповідач зобов`язаний звільнити займане торгівельне місце.

Позивач, вважає одностороннє розірвання Договору неправомірним, з огляду на що, позивач просить стягнути орендну плату за користуванням торгівельним місцем за період з 01.11.2018 по 31.12.2018 в розмірі 14 320 грн.

У зв`язку з тим, що після закінчення дії Договору відповідачем об`єкт оренди не повернуто, останній просить повернути торгівельне місце та, відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, стягнути з відповідача неустойку в розмірі подвійної орендної плати за час прострочення - 01.01.2019 по 30.06.2019 в сумі 85 920 грн.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись, зокрема, на відсутність у позивача підстав для передання торгівельного місця в оренду через припинення договору оренди землі від 08.11.2006, укладеного між Рубіжанською міською радою та ДП «Рубіжанський ринок» Луганської обласної спілки споживчих товариств.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

У частині 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Отже, зазначеною нормою встановлено основне правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону. При цьому припинення зобов`язання на вимогу однією зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.

Відповідно до частин 1, 4 статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно зі статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже за загальним правилом, встановленим як господарським, так і цивільним чинним законодавством, зміна та розірвання господарських та цивільних договорів допускається лише за згодою сторін або в судовому порядку (у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу/пропозицію про розірвання договору).

Згідно з частинами 1, 3 статті 291 ГК України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Отже, зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін в порядку, встановленому статтею 188 ГК України. Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором.

Аналогічного висновку щодо застосування вищевказаних норм матеріального права дійшла об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.07.2019 у справі № 916/1684/18, Верховний Суд у постанові від 08.08.2019 у справі №916/1383/18.

Судом встановлено, що пунктом 7.2 укладеного договору №265 від 17.07.2018 сторони визначили, що сторона 2 має право розірвати Договір в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це сторону 1 за 30 днів до розірвання Договору.

Водночас зазначений пункт 7.2 договору №265 від 17.07.2018 не містить ані підстав розірвання договору чи припинення ним дії (за виключенням закінчення строку, на який він був укладений), ані посилання на можливість вчинення певних дій в односторонньому порядку, ані положень щодо можливості відхилення від загального порядку розірвання господарських договорів, встановленого статтею 188 ГК України.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 188 ГК України сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

У свою чергу, ініціатива однієї зі сторін договору щодо припинення його дії без отримання згоди на це іншої сторони в контексті вищенаведених правових норм не тягне за собою таких правових наслідків, як дострокове припинення дії договору.

Як вбачається з матеріалів справи, ДП «Рубіжанський ринок» Луганської обласної спілки споживчих товариств у відповідь на ініціативу ФО-П Феленко О.Д. щодо припинення дії договору згоди на це не надавав, а ФО-П Феленко О.Д. з приводу розірвання договору (припинення ним дії) у визначеному законом порядку до суду не зверталася.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що договір №265 від 17.07.2018 не був припиненим у зв`язку з його розірванням в односторонньому порядку за ініціативою ФО-П Феленко О.Д. 10.12.2018 відповідно до пунктів 7.3 цього договору, а припинив свою дію у зв`язку з закінченням строку, на який його уклали - 31.12.2018.

Аналогічного висновку щодо обов`язковості отримання згоди контрагента на припинення дії договору дійшов Верховний Суд у постанові від 19.07.2019 у справі №916/1685/18.

Укладений між сторонами договір, за своєю правовою природою є договором найму (оренди) майна.

Відповідно до приписів ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами ч. 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 1 ст. 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом (ст. 760 ЦК України).

Положеннями ч. 1 ст. 762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Відповідно до 1 ч. ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, як встановлено п.п. 2.1, 2.2. укладеного між сторонами договору №265 від 17.07.2018, плата за надання торгівельного місця складає 7 176 грн. на місяць та підлягає сплаті щомісяця до 10 числа місяця, за який здійснюється оплата.

Як зазначає позивач, та не заперечується відповідачем (що підтверджено заявою відповідача №38 від 17.07.2018) починаючи з 01.11.2018 відповідач оплату за надання торгівельного місця на користь позивача не здійснював.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

За таких обставин, враховуючи порушення відповідачем умов договору щодо здійснення орендних платежів з 01.11.2018 по 31.12.2018, вимога позивача про стягнення з відповідача орендної платі за цей період в розмірі 14 352 грн. є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, згідно акту прийому-передачі торгівельного місця від 17.07.2018 ДП «Рубіжанський ринок» Луганської обласної спілки споживчих товариств передав, а ФО-П Феленко ОСОБА_3 Данилівна прийняла у тимчасове платне користування торгівельну площу на ринку з продажу продовольчих та непродовольчих товарів, яка є предметом договору та розташована за адресою: АДРЕСА_2 94.

Доказів повернення торгівельного місця з оренди після закінчення строку дії договору №265 від 17.07.2018 матеріали справи не містять.

Частиною 1ст. 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Враховуючи, що договір оренди №265 від 17.07.2018 року припинив свою дію 31.12.2018 року, відтак відповідач зобов`язаний звільнити об`єкти оренди (торговельне місце №60, загальною площею 138,0 кв. метрів, на території ринку за адресою: м. Рубіжне, вул. Визволителів, б. 94) та повернути його орендодавцю за актом приймання - передачі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача про звільнення торгового місця №60, площею 138,0 кв.м. на території ринку за адресою: м. Рубіжне, вул. Визволителів, б. 94, та повернення його шляхом підписання акту прийому-передачі є законною обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями частини другої статті 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

На момент розгляду справи доказів своєчасного повернення позивачу орендованого торгівельного місця відповідачем суду не надано. Таким чином, у позивача в силу припису ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України виникло право вимоги від відповідача неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном за весь час прострочення його повернення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок неустойки, судом встановлено його помилковість, оскільки позивачем помилково застосовано розмір орендної плати в сумі 7 160 грн., тоді як умовами договору встановлений розмір орендної плати - 7 176 грн. Тобто подвійна орендна плата за заявлені позивачем 6 місяців користування об`єктом оренди складає 86 112 грн. (7 176 грн. х 2 х 6 = 86 112 грн. 00 коп.).

З огляду на неподання позивачем заяви про збільшення позовних вимог, суд дійшов висновку про його стягнення з відповідача на користь позивача неустойки в розмірі подвійної орендної плати за 6 місяців в заявленому позивачем розмірі 85 920 грн. 00 коп., оскільки відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України суд не може виходити за межі позовних вимог при ухваленні рішення.

Таким чином, позов підлягає задоволенню повністю.

Щодо тверджень відповідача про відсутність у позивача повноважень розпоряджатися об`єктом оренди, у зв`язку з припиненням договору оренди землі від 08.11.2006, укладеного між Рубіжанською міською радою та ДП «Рубіжанський ринок» Луганської обласної спілки споживчих товариств, суд зазначає наступне.

Предметом розгляду у даній справі є стягнення заборгованості з орендної плати за період дії договору №265 від 17.07.2018, зобов`язання звільнити торгове місце №60, площею 138,0 кв.м на території ринку, за адресою: м. Рубіжне, вул. Визволителів, б. 94, та повернути його орендареві шляхом підписання акту прийому-передачі та стягнення неустойки у розмірі подвійної орендної плати за час користування майном після припинення дії договору №265 від 17.07.2018.

Предметом доказування у справі є факт наявності заборгованості з орендної плати за договором №265 від 17.07.2018 та факт безпідставного продовження використання торговельного місця відповідачем після закінчення дії договору оренди.

Відсутність належним чином оформленого права користування ДП «Рубіжанський ринок» ЛОСПТ земельною ділянкою, що є предметом оренди за договором №265 від 17.07.2018, є самостійною підставою недійсності даного правочину та до суті даного спору не має відношення.

В силу приписів ч. 2 ст. 237 ГПК України суд при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Оскільки в межах розгляду даної справи позивачем не ставиться питання про недійсність договору №265 від 17.07.2018, враховуючи, що визнання правочину недійсним є самостійним способом захисту порушеного права, а з`ясування підстав недійсності правочину, за яким стягується заборгованість, не входить до предмету доказування у даній справі, суд вказані доводи відповідача та докази, подані на їх обґрунтування, до уваги не приймає.

Враховуючи викладене, твердження відповідача про незаконність ведення підприємницької діяльності позивачем, судом також до уваги не беруться.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Щодо вимоги про стягнення витрат на надання правової допомоги в розмірі 30 000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, але не виключно, витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ст. 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В обґрунтування відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката при підготовці справи, скаржником було надано копію договору про надання правової допомоги від 04.03.2018, укладеного між ДП «Рубіжанський ринок» Луганської обласної спілки споживчих товариств та Адвокатським Бюро "Волков і партнери", платіжне доручення №628 від 17.03.2019 на суму 15 000 грн., акт приймання передачі послуг з правового обслуговування від 21.05.2019, та платіжне доручення №707 від 21.05.2019 на суму 15 000 грн.

Відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 04.03.2018 бюро зобов`язується здійснити представництво інтересів замовника в будь-яких установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форма власності, у господарському суді Луганської області та у Східному апеляційному господарському суді (п. 2.).

Умовами договору сторони погодили, що за надані послуги замовник виплачує виконавцеві плату в розмірі 15 000 грн. - за підготовку до суду, та 15 000 грн. - за представництво судах, а всього - 30 000 грн. (п.4); замовник здійснює оплату за цим договором у безготівковій формі платіжним дорученням на поточний рахунок виконавця у розмірі 15 000 протягом 3 днів після подання позову до суду і підписання акту прийому-сдачі правових послуг, та 15 000 грн. протягом 3 днів після прийняття рішення Господарським судом Луганської області (п. 4.1.)

Відповідно до акту прийому - передачі послуг з правового обслуговування від 21.05.2019 протягом квітня-травня 2018 виконавцем були виконані роботи з правового обслуговування замовника в повному обсязі відповідно до договору від 04.03.2019, а саме:

- прийнято участь при розгляді справи в якості представника позивача в двох судових засіданнях;

- вивчено відзив відповідача на позовну заяву, підготовлено нормативно-правову базу, підготовлені та направлені до суду та відповідачу відповідь на відзив з додаванням документів, на підтвердження доводів позивача;

- вивчені заперечення відповідача та підготовлені й направлені до суду додаткові пояснення на заперечення відповідача.

Вартість вказаних послуг склала 15 000 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд враховує правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 03.05.2018 року у справі №372/1010/16-ц, де зазначено:

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

В доданих позивачем документах не наведено розрахунку витрат на правову допомогу, не визначено часу, який адвокат витратив на надання відповідних послуг.

Таким чином, оскільки позивачем не надано доказів розміру витрат позивача на таку допомогу, детального опису робіт, які виконав адвокат, не вказано вартості таких робіт, - вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає.

На підставі ст.129 ГПК України судові витраті щодо сплати судового збору у сумі 3842,00 грн. покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.46, 73-74, 76-80, 129, 233, 236-238, 240-242 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги Дочірнього підприємства "Рубіжанський ринок" Луганської обласної спілки споживчих товариств задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Фізичну особу - підприємця Феленко Ольгу Данилівну ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) звільнити торгове місце №60 площею 138,0 кв.м на території торгівельної площі ринку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та повернути його Дочірньому підприємству "Рубіжанський ринок" Луганської обласної спілки споживчих товариств (93000, м. Рубіжне Луганської області, вул. Визволителів, 94, ідент код. 01547924) шляхом підписання акту прийому-передачі. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Феленко Ольги Данилівни ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Дочірнього підприємства "Рубіжанський ринок" Луганської обласної спілки споживчих товариств (93000, м. Рубіжне Луганської області, вул. Визволителів, 94, ідент код. 01547924) заборгованість за користування торгівельним місцем в розмірі 14 350 грн. 00 коп., неустойку в розмірі подвійної плати за користування торгівельним місцем в розмірі 85 920 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3842 грн. 00 коп. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Повний текст рішення складено і підписано 11.09.2019.

Суддя А.В. Іванов