ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2046/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Стеріоні В.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" (02008, м. Київ, вул. Першого Травня, б. 1-А; ) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "БНХ УКРАЇНА" (02002, м. Київ, вул. Митрополита Андрея Шептицького, б. 4 /літера А/; ).
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" (61057, м. Харків, вул. Римарська, б. 16, кв. 13; )
про стягнення заборгованості
за участю представників:

позивача - Мастюгін Д.І., ордер №439879 від 21.06.19;

відповідача - не з`явився;

3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд", в якій просить суд:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" заборгованість в розмірі 1 701 500,00 грн.

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" пеню в розмірі 450 491,80 грн.

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" три проценти річних в розмірі 189 933,87 грн.

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" інфляційні нарахування в розмірі 762 103,46 грн.

- вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 27 грудня 2016 року ТОВ ІІ "БНХ Україна", ТОВ "УКРАВТОЗАПЧАСТИНА" та ТОВ "АЗОТФОСТРЕЙД" було укладено договір відступлення права вимоги. На підставі зазначеного договору новим кредитором за зобов`язаннями боржника за договором поставки № 13/09/15 від 21.01.2015, укладеним між цедентом і боржником, на суму 3 000 000,00 грн з ПДВ стало ТОВ "УКРАВТОЗАПЧАСТИНА". Позивач пред`явив відповідачеві вимогу про сплату грошових коштів в розмірі 3 000 000,00 грн. шляхом вручення листа. Відповідач, як стверджує позивач, отримав зазначений лист, визнав свої грошові зобов`язання за договором поставки №13/09/15 від 21.01.2015 та частково виконав їх. Таким чином, неналежне виконання відповідачем укладеного між ними договору поставки вимушує позивача звернутися з позовною заявою до суду.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02 липня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Зазначено, що справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 24 липня 2019 року о 10 годині 00 хвилин. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "БНХ УКРАЇНА". Відповідачеві, згідно ст.165 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов, також роз`яснено, що відповідно до ч.2 ст.178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Позивачеві, згідно статті 166 ГПК України, встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання, а відповідачу строк 5 днів на подання заперечень на відповідь позивача на відзив, оформлених відповідно до ст.167 ГПК України.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 24 липня 2019 року підготовче засідання відкладено на 21 серпня 2019 року об 10 годині 00 хвилин.

В підготовчому судовому засіданні 21 серпня 2019 року без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті на 28 серпня 2019 року об 11 годині 30 хвилин.

Присутній в судовому засіданні 28 серпня 2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав та позов просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, своїм правом, наданим відповідно до ст. 165 ГПК України, не скористався, відзив на позов не надав. Разом з цим, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 02 липня 2019 року, ухвала-повідомлення про наступне підготовче засідання від 24 липня 2019 року та ухвала-повідомлення про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті від 21 серпня 2019 року були направлені на адресу відповідача та, відповідно до рекомендованих повідомлень повернутих на адресу суду, були вручені особисто. Таким чином відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "БНХ УКРАЇНА" в судове засідання не з`явився, разом з тим був присутнім в підготовчому засіданні 21 серпня 2019 року та проти задоволення позову не заперечував.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано під час розгляду справи, обумовлені чинним Господарським процесуальним кодексом України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши промови представників сторін у судових дебатах, суд встановив наступне.

21 січня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БНХ Україна» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" (покупець) було укладено договір поставки № 13/09/15 (а.с.78-82,т.1).

За змістом пункту 1.1. зазначеного договору предметом договору є правовідносини сторін з поставки мінеральних добрив, далі - «товар», в асортименті (по найменуванням), в кількості та по цінам, які погоджуються сторонами в специфікаціях, що є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 1.2. Договору визначено, що постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві, а покупець прийняти в свою власність та оплатити в строк, встановлений цим договором, товар. Найменування, кількість, одиниця виміру, упаковка, ціна, загальна вартість, умови оплати і строк поставки кожної партії Товару визначаються Сторонами в Специфікаціях, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Ціна товару є договірною, вказується з урахуванням ПДВ, встановлюється в гривнях за одиницю товару та узгоджується в специфікаціях, що є невід`ємною частиною цього договору.(п.3.1.Договору)

Загальна орієнтовна сума (вартість) договору становить 18 000 000 грн. 00 коп., ПДВ 20% - 3 600 000,00 грн., а всього разом з ПДВ - 21 600 000,00 грн.

Остаточна загальна сума (вартість) договору визначається виходячи із суми вартості товару, поставленого за специфікаціями, підписаними сторонами та/або зазначеної в товаросупровідних документах (видаткових накладних) (п.3.2.Договору).

Датою оплати товару вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (3.4.Договору).

Оплата здійснюється покупцем шляхом 100% попередньої оплати за партію товару на поточний рахунок постачальника, якщо інше не зазначено в специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору.

При здійсненні оплати за товар покупець зобов`язаний в призначенні платежу вказати номер і дату рахунку-фактури, на підставі якої здійснено оплату товару. У разі якщо покупець при оплаті товару не вказує номера, дати рахунку-фактури, то постачальник має право зарахувати грошові кошти, отримані від покупця, в рахунок виконання грошових зобов`язань покупця по оплаті рахунків-фактур, за якими товар був отриманий, але не оплачений покупцем (п.4.2.Договору).

Поставка товару проводиться окремими партіями на підставі специфікацій до цього договору, які підписуються уповноваженими представниками сторін і є невід`ємною частиною даного договору (п.6.1.Договору).

Фактична кількість поставленого покупцю постачальником товару підтверджується видатковою накладною або комплектом товарно-транспортних документів, а саме залізничної накладної або товарно-транспортної накладної, яка слідує з товаром до станції призначення (п.6.7.Договору).

У разі недотримання термінів оплати, які узгоджені сторонами, покупець виплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку Украйни, яка діяла в період, за який нараховується пеня, від вартості неоплаченого вчасно товару за кожен день прострочення (п.8.6.Договору).

За згодою сторін термін позовної давності для стягнення неустойки (штрафу, пені), передбаченої цим договором, встановлюється тривалістю у три роки (п.8.9.Договору).

Всі суперечки і розбіжності, які можуть виникнути з цього договору або у зв`язку з ним, вирішуються шляхом переговорів (п.10.1.Договору).

У разі якщо сторони при виникненні суперечок і розбіжностей не досягнуть згоди шляхом переговорів, то суперечка передається на розгляд до суду за місцем знаходження відповідача в порядку, визначеному чинним законодавством України (п.10.2.Договору).

Договір набуває чинності з моменту (термін) його підписання і діє по 31.12.2015, а в частині розрахунків - до повного їх завершення (п.11.5.Договору).

31 грудня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БНХ Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" було укладено додаткову угоду № 1 до договору поставки № 13/09/15 від 21 січня 2015 року (а.с.83,т.1).

Згідно з пунктом 1 зазначеної Додаткової угоди договір вступає в силу з моменту (дати) його підписання і діє по 31.12.2016 року, а в частині розрахунків - до повного завершення взаємних розрахунків сторін.

24 червня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БНХ Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" було укладено специфікацію № 1/16 до договору поставки № 13/09/15 від 21 січня 2015 року.

Відповідно до положень наведеної специфікації Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БНХ Україна» взяло на себе зобов`язання поставити карбамідо-аміачну суміш наливом в цистернах, в кількості 1000 тонн (±10%) на загальну вартість 5 175 000,00 гривень з ПДВ.

Пунктом 4 специфікації № 1/16 до договору поставки № 13/09/15 від 21 січня 2015 року визначено строк поставки товару, а саме: червень-липень 2016 року.

На виконання умов договору поставки № 13/09/15 від 21 січня 2015 року та специфікації № 1/16 до нього Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БНХ Україна» поставило та передало Товариству з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" карбамідно-аміачну суміш в кількості 988,64 тонн загальною вартістю 5 116 212,00 гривень, що підтверджується видатковою накладною № 1284 від 02 липня 2016 року (а.с.85,т.1).

Так, в пункті 5 специфікації № 1/16 до договору поставки № 13/09/15 від 21 січня 2015 року вказано, що покупець здійснює оплату вартості товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в розмірі 100 % загальної вартості об`єму товару, що визначено в пункті 2 цієї специфікації, на умовах оплати в строк до 11.07.2016 року включно (а.с.84,т.1).

Відповідно до пункту 2 зазначеної специфікації загальна вартість обсягу товару, який поставляється по даній специфікації, становить 4 312 500,00 грн. без ПДВ, ПДВ 20% - 862 500,00 грн., а разом з ПДВ - 5 175 00 грн. 00 коп.

Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БНХ Україна» виставило Товариству з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" рахунок-фактуру № 1033 від 24 червня 2016 року на оплату товару, поставленого відповідно до специфікації № 1/16 до договору поставки № 13/09/15 від 21 січня 2015 року.

Як зазначає позивач, відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі виконав своє зобов`язання з оплати товару перед Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БНХ Україна».

Так, згідно банківських виписок відповідачем було перераховано на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БНХ Україна» грошові суми, а саме:

- 15.12.2016 - 400 000,00 грн. (платіжне доручення № 2157, оплата за КАС зг.рах.1073 від 04.07.2016);

- 15.12.2016 - 1 355 076,00 грн. (платіжне доручення № 2147, оплата за КАС зг.рах.1073 від 04.07.2016);

- 15.12.2016 - 710 856,00 грн. (платіжне доручення № 2146, оплата за КАС зг.рах.1073 від 04.07.2016);

- 26.12.2016 - 200 000,00 грн. (платіжне доручення № 2199, оплата за КАС зг.рах.1073 від 04.07.2016);

- 26.12.2016 - 200 000,00 грн. (платіжне доручення № 2191, оплата за КАС зг.рах.1073 від 04.07.2016);

- 27.12.2016 - 100 000,00 грн. (платіжне доручення № 2209, оплата за КАС зг.рах.1073 від 04.07.2016) (а.с.87-93,т.1).

Як зазначає позивач, в наведених вище платіжних дорученнях Відповідач зазначив неналежні призначення платежів.

Листом б/н від 27.12.2016 Відповідач просив Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БНХ Україна» вважати оплату в сумі 1 171 115,00 грн. (платіжне доручення №2157 І5.12.2016), в сумі 400 000,00 грн. (платіжне доручення №2157 від 15.12.2016), в сумі 200 000,00 грн. (платіжне доручення №2199 від 26.12.2016), в сумі 200 000,00 грн. (платіжне доручення №2191 від 26.12.2016), в сумі 100 000.00 грн. (платіжне доручення №2209 від 27.12.2016) оплатою за карбамідно-аміачну суміш згідно рахунку № 1033 від 24.06.2016 (договір №13/09/15 від 21.01.2015).

При цьому, як зазначає позивач, суму оплати 1 355 076,00 грн., що проведена згідно з платіжним дорученням № 2147 від15.12.2016, відповідач просив частково зарахувати в якості погашення заборгованості за карбамідно-аміачну суміш, а саме в розмірі - 1 171 115,00 грн.

27 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БНХ Україна» (цедент), Товариством з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" (цесіонарій) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" (боржник) було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) (а.с.95-96,т.1).

Відповідно до пункту 1 зазначеного договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, цедент відступає (передає) цесіонарієві, а цесіонарій набуває права вимоги, що належить цедентові, і стає новим кредитором за зобов`язанням боржника за договором поставки № 13/09/15 від 21.01.2015, укладеним між цедентом і боржником на суму 3 000 000,00 грн. з ПДВ.

За цим договором цесіонарій набуває право вимагати від боржника здійснити оплату частини боргу за договором поставки на суму 3 000 000,00 грн. з ПДВ, а також до цесіонарія переходять всі права цедента за договором поставки в обсязі, пропорційному сумі 3 000 000,00 грн. з ПДВ, і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі права на стягнення відсотків, штрафних санкцій тощо (п.2.Договору).

Право вимоги, яка відступається цесіонарієві, засвідчується наступним: договором поставки, специфікацією № 1/16 від 24.06,2016 до договору поставки та видатковою накладною № 1284 від 02.07.2016, за якими цедент передав боржнику товар, частина якого на загальну суму 3 000 000,00 грн. з ПДВ не оплачена боржником (п.3.Договору).

За відступлення права вимоги цесіонарій має сплатити на рахунок цедента грошову суму, зазначену у пункті 1 цього договору, до 06 січня 2017 року включно (п.5.Договору).

Боржник зобов`язаний здійснити оплату частини боргу за договором поставки за вимогою цесіонарія в продовж 7 банківський днів з моменту отримання такої вимоги шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок цесіонарія, вказаний в п. 20 цього договору. Сторони мають право на зарахування зустрічних однорідних вимог (п.6.Договору).

У випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього договору, сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним в Україні законодавством (п.8.Договору).

Порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору (п.10.Договору).

Усі спори, що виникають з цього договору або пов`язані із ним, вирішуються шляхом переговорів між сторонами. Якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного в Україні законодавства (п.13.Договору).

Відповідно до пункту 14 Договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з 27 грудня 2016 року.

Строк цього договору починає свій перебіг з 27 грудня 2016 року та діє до повного виконання сторонами своїх обов`язків по ньому (п.15.Договору).

27 грудня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БНХ Україна» (цедент) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" (цесіонарій) склали акт приймання-передачі права вимоги (а.с.98,т.1) та акт приймання-передачі документів (а.с.99,т.1).

Згідно з платіжними дорученнями на виконання пункту 5 договору відступлення права вимоги від 27 грудня 2016 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" сплатило Товариству з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БНХ Україна» грошові кошти у розмірі 3 000 000,00 грн. Підтвердженням цього є платіжні доручення:

- № 1024 від 29 грудня 2016 року на суму 1 000 000,00 грн.(а.с.100,т.1);

- № 26435 від 29 грудня 2016 року на суму 1 000 000,00 грн.(а.с.101,т.1);

- № 1168 від 29 грудня 2016 року на суму 1 000 000,00 грн. (а.с.102,т.1).

Разом з тим, 29 грудня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" надіслало на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БНХ Україна» лист (вих. №0020-227/16), в якому просить оплати згідно з платіжними дорученнями № 26435 від 29.12.2016, № 1168 від 29.12.2016, № 1024 від 29.12.2016, вважати проведеними з такими призначеннями платежу: «Згідно з договором відступлення права вимоги (цесії) від 27.12.2016» (а.с.103,т.1).

28 грудня 2016 року на виконання пункту 6 договору відступлення права вимоги (цесії) від 27 грудня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" надіслало на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" вимогу про сплату грошових коштів в розмірі 3 000 000,00 грн.(а.с.104,т.1).

09 лютого 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" перерахувало на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина", відповідно до платіжного доручення №242, грошові кошти у розмірі 300 000,00 грн. та 13 липня 2017 року, відповідно до платіжного доручення №938, грошову суму у розмірі 20 000,00 грн.(а.с.105-106,т.1).

21 березня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БНХ Україна» (покупець) було укладено договір поставки №21/03 з додатком № 1 до договору (а.с.110-112,т.1).

Пунктом 1.1. зазначеного договору передбачено, що постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар у кількості та на умовах визначених даним договором, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар.

Сторони домовились, що постачальник передає покупцю товар у кількості визначеному додатками до даного договору (п.2.1.Договору).

Оплата товару здійснюється згідно з додатками до даного договору. Оплата вартості партії товару проводиться покупцем прямим банківським перерахуванням на поточний рахунок постачальника на підставі виставленого останнім рахунку-фактури (п.4.1.Договору).

Пунктом 3 додатку № 1 до договору поставки №21/03 від 21 березня 2017 року оплата за товар здійснюється протягом 5 календарних днів включно з дати поставки товару на підставі виставленого рахунку-фактури та видаткових накладних шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Датою поставки товару вважається дата, зазначена в видатковій накладній.

Відповідно до видаткової накладної № РН-0000096 від 04 квітня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" поставило Товариству з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БНХ Україна» товар (селітра аміачна ДЕСТ 2-2013) на суму 478 500,26 грн. (а.с.113,т.1).

10 квітня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" (кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БНХ Україна» (первісний боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" (новий боржник) було укладено договір про переведення боргу (а.с.108-109,т.1).

Пунктом 1.1 передбачено, що предметом цього договору (правочину) є правовідносини сторін з переведення боргу за договором № 21/03 від 21.03.2017, що було укладено між кредитором та первісним боржником, та видатковою накладною № 96 від 04.04.2017, складеною на виконання умов договору № 21/03 від 21.03.2017.

Станом на дату укладання цього договору сума невиконаних первісним боржником зобов`язань, строк виконання яких настав, складає 478 500,00 грн., що підтверджується договором № 21/03 від 21.03.2017, видатковою накладною № 96 від 04 04.2017 (п.1.2.Договору).

За цим договором, за згодою кредитора, первісний боржник у зобов`язанні, передбаченому в п. 1.2. договору, замінюється новим боржником (п.1.3.Договору).

За даним договором (правочином) новий боржник зобов`язується виконати зобов`язання первісного боржника, а саме: провести розрахунки по договору № 21/03 від 2017 року відповідно до п.1.1. даного договору на загальну суму 478 500,00 грн (п.2.1.Договору).

За проведений розрахунок з кредитором на вимогу нового боржника, первісний боржник зобов`язується сплатити новому боржнику суму в розмірі 478 500,00 грн. в строк по 31 серпня 2017 року включно (п.2.4.Договору).

Сторони мають право провести зарахування зустрічних однорідних вимог (п.2.5.Договору).

Так, 08 серпня 2017 року відповідно до платіжного доручення №16073 Товариство з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" на виконання пункту 2.4. договору про переведення боргу від 10 квітня 2017 року перерахувало на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БНХ Україна» грошові кошти у розмірі 478 500,00 грн.(а.с.114,т.1).

Разом з тим, 08 серпня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" (сторона 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" (сторона 2) було укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог (а.с.107,т.1).

Відповідно до пункту 1 зазначеної угоди сторона 2 має перед стороною 1 непогашене грошове зобов`язання у сумі 2 680 000,00 грн., яке виникло па підставі договору відступлення права вимоги (цесії) від 27.12.2016, укладених між стороною 2, стороною 1 та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БНХ Україна». Строк виконання грошового зобов`язання у сумі 478 500,00 грн. із загальної суми боргу для сторони 2 настав.

Сторона 1 має перед стороною 2 непогашене грошове зобов`язання у сумі 478 500,00 грн., що виникло на підставі договору про переведення боргу від 10.04.2017, укладеного між стороною 1, стороною 2 та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БНХ Україна». Строк виконання грошового зобов`язання у сумі 478 500,00 грн. для сторони 1 настав (п.2.Угоди).

Керуючись ст. 601 Цивільного кодексу України, сторони дійшли згоди про зарахування зустрічних однорідних вимог за зобов`язаннями, зазначеними у п.1 та п.2 цієї угоди, і таким чином з моменту підписання цієї угоди вважатимуть:

- зобов`язання сторони 2 перед стороною 1 (п.1) таким, що припинено частково у розмірі 478 500,00 грн. та становить 2201500,00 грн., строк виконання по ньому для сторони 2 ще не настав;

- зобов`язання сторони 1 перед стороною 2 (п.2) таким, що припинено у повному обсязі, заборгованості сторони 1 перед стороною 2 немає (п.5.Угоди).

Відповідно до платіжних доручень після укладення угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 08 серпня 2017 року відповідач перерахував на рахунок позивача грошові кошти, а саме:

- 100 000,00 грн. (платіжне доручення №1129 від 11 серпня 2017 року)(а.с.115,т.1);

- 70 000,00 грн. (платіжне доручення №1523 від 19 жовтня 2017 року) (а.с.116,т.1);

- 60 000,00 грн. (платіжне доручення №1710 від 13 листопада 2017 року) (а.с.117,т.1);

- 90 000,00 грн. (платіжне доручення №34 від 11 вересня 2018 року) (а.с.118,т.1);

- 30 000,00 грн. (платіжне доручення №39 від 12 вересня 2018 року) (а.с.119,т.1);

- 80 000,00 грн. (платіжне доручення №41 від 12 вересня 2017 року) (а.с.120,т.1).

11 березня 2019 року позивач та відповідач склали та підписали акт звірки взаємних розрахунків за період з 01 січня 2018 року по 11 березня 2019 року, відповідно до якого станом на дату підписання акту відповідач має заборгованість перед позивачем в розмірі 1 701 500,00 грн.

Після складання акту звірки взаємних розрахунків за період з 01 січня 2018 року по 11 березня 2019 року відповідачем було перераховано, відповідно до платіжних доручень, на рахунок позивача грошові кошти, а саме:

- 50 000,00 грн. (платіжне доручення №568 від 19 березня 2019 року) (а.с.121,т.1);

- 10 000,00 грн. (платіжне доручення №739 від 08 травня 2019 року) (а.с.122,т.1);

- 10 000,00 грн. (платіжне доручення №14 від 18 червня 2019 року) (а.с.123,т.1).

Таким чином, на даний час у відповідача існує заборгованість перед позивачем у розмірі 1 701 500,00 грн., що й стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В частині 1 статті 629 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

В частині 1 статті 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 264 ГК України передбачено, що матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб`єктів господарювання, здійснюються суб`єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу.

Частиною 1 статті 265 ГК України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В частині 1 статті 517 ЦК України зазначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Частиною 1 статті 601 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивач набув права вимоги від відповідача здійснити оплату несплаченої частини боргу за договором поставки №13/09/15 від 21 січня 2015 року, що станом на момент звернення позивача з позовом до суду, з урахуванням зарахування зустрічних однорідних вимог, становить 1 701 500,00 грн.

Встановлені судом обставини справи свідчать, що відповідач не своєчасно та не в повному обсязі здійснив оплату отриманого за договором поставки товару, що призвело до виникнення заборгованості станом на момент звернення позивача з позовом у даній справі.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не виконано умов договору поставки №13/09/15 від 21 січня 2015 року щодо оплати товару в повному обсязі.

Разом з тим, позивачем заборгованість за договором поставки №13/09/15 від 21 січня 2015 року належним чином доведена, у зв`язку із чим вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Також, частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем до позовної заяви розрахунки 3% річних та інфляційних нарахувань (а.с.23-28,т.1) суд встановив, що дані розрахунки є арифметично вірними, а тому суд задовольняє позов у цій частині.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення пені за прострочену заборгованість відповідача у відповідності до договору поставки №13/09/15 від 21 січня 2015 року за період з 12.07.2016 по 12.01.2017.

За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, визначених договором, передбачена пунктом 8.6 договору поставки №13/09/15 від 21 січня 2015 року.

Наданий позивачем до позовної заяви розрахунок пені (а.с.22,т.1) від вартості неоплаченого товару в строк за кожен день прострочення є арифметично вірним, а тому суд задовольняє позов у цій частині.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" (61057, м. Харків, вул. Римарська, б. 16, кв. 13; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" (02008, м. Київ, вул. Першого Травня, б. 1-А; ) основний борг у сумі 1 701 500 (один мільйон сімсот одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп., пеню у сумі 450 491 (чотириста п`ятдесят тисяч чотириста дев`яносто одна) грн. 80 коп., три відсотки річних у сумі 189 933 (сто вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять три) грн. 87 коп., інфляційні втрати у сумі 762 103 (сімсот шістдесят чотири тисячі сто три) грн. 46 коп. та судовий збір у розмірі 46 710 (сорок шість тисяч сімсот десять) грн. 45 коп.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "04" вересня 2019 р.

Суддя Т.О. Пономаренко