РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.09.2019Справа № 910/7920/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши матеріали справи

За позовом Інституту хімії поверхні ім. О.О.Чуйка Національної академії наук України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «НПК «Агромет-Сервіс»

про стягнення 65.371,84 грн

Представники сторін: не викликались

Суть спору :

18.06.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Інституту хімії поверхні ім. О.О.Чуйка Національної академії наук України до Товариства з обмеженою відповідальністю «НПК «Агромет-Сервіс» про стягнення 141.782,31 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі укладеного між сторонами договору оренди майна № 94-А від 01.12.2018 позивачем передано, а відповідачем прийнято у строкове платне користування майно, що підтверджується актом приймання-передачі від 01.12.2018. У зв`язку з тим, що відповідачем не належно виконуються зобов`язання за відповідним договором, у останнього за період січень - березень 2019 року виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 126.960,19 грн. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 141.782,31 грн, з яких: 126.960,19 грн основного боргу, 12.510,61 грн пені, 1.259,51 грн штрафу, 1.052,00 грн - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/7920/19 від 24.06.2019 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

05.07.2019 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2019 відкрито провадження у справі № 910/7920/19 та прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Даною ухвалою суду зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 12.07.2019 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 367 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03164, м. Київ, вул. Фрунзе (наразі перейменована на Кирилівську), 82, офіс 256, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 24.06.2019 є місцезнаходженням відповідача.

Згідно з ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач ухвалу суду від 12.07.2019, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 18.07.2019, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення за № 367, а отже відповідач мав подати відзив на позов у строк до 02.08.2019 включно.

Відповідачем 14.08.2019 до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує повністю посилаючись на те, що на виконання умов договору відповідачем за період з 29.03.2019 по 10.06.2019 перераховано позивачу орендну плату в загальному розмірі 182.696,96 грн в підтвердження чого надано відповідні платіжні доручення та банківські виписки. З акту звіряння вбачається, що відповідачем за період з 29.03.2019 по 24.04.2019 сплачено орендну плату за договором № 94-А від 01.12.2019 у розмірі 127.720,01 грн, що перевищує суму заборгованості за січень-березень 2019 року, яку намагається стягнути позивач, а саме 126.960,19 грн. Отже, станом на 24.04.2019 заборгованість відповідача з орендної плати за січень-березень 2019 року погашена у повному обсязі. Вважає, що у позивача відсутні підстави для нарахування штрафу. Зазначає, що позивачем при нарахуванні пені та 3% річних не враховано жодного здійсненого відповідачем платежу.

Також у відзиві на позовну заяву міститься клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подачі відзиву.

Суд розглянувши дане клопотання з урахуванням наведених відповідачем обставин щодо предмету спору та поданих до відзиву доказів, приходить до висновку за можливе відповідно до ст. 119 Господарського процесуального кодексу України поновити пропущений строк для подачі відзиву.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «НПК «Агромет-Сервіс» (орендар, відповідач) та Інститутом хімії поверхні ім. О.О.Чуйка Національної академії наук України (орендодавець, позивач) було укладено договір оренди майна, що належить до майнового комплексу НАН України № 94-А (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець передає, орендар приймає в строкове платне користування державне майно частину приміщення загальною площею 1200 кв. м, розміщене за адресою: м. Київ, вул. Генерала Наумова, 17, у виробничому корпусі № 4, що перебуває на балансі Інституту хімії поверхні ім. О.О.Чуйка Національної академії наук України.

Згідно з п. 1.2 договору мано передається в оренду з метою використання під виробництво площею 1200 кв. м.

Спір виник в зв`язку з тим, що відповідачем в порушення умов договору не виконано основного обов`язку орендаря внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті орендної плати за січень - березень 2019 року в сумі 126.960,19 грн та позивачем за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання нараховано штраф в сумі 1.259,51 грн, пеню в сумі 12.510,61 грн та 3% річних в сумі 1.052,00 грн.

Оцінюючи подані позивачами за первісним позовом докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

Згідно з п. 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін. указаний у договорі, але не раніше дати підсипання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Відповідно до п. 7.1 договору орендодавець зобов`язаний передати орендарю в оренду майно згідно з цим договором за актом приймання-передачі майна, який підписується одночасно з цим договором.

Позивачем акт приймання-передачі майна в орендне користування відповідачу не подано, проте жодною із сторін не заперечується користування відповідачем орендованим майном.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з п. 10.1 договору даний договір укладено та діє з 01.12.2018 до 31.12.2021 включно.

У відповідності до п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Відповідно до п. 3.1 договору орендна плата визначається на підстав Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженою постановою Кабінету міністрів України № 786 від 01.10.1995 і становить без ПДВ за базовий місячи розрахунку жовтень 2018 року 40.752,00 грн.

Згідно з п. 3.2 договору нарахування ПДВ здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до п. 3.3. договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Індекси інфляції розраховуються Державною службою статистики України.

В матеріалах справи наявні наступні акти виконаних робіт, що підписані та скріплені печатками обох сторін, на загальну суму 126.960,19 грн:

№ 25 від 31.01.2019 про надання послуг оренди на суму 41.983,69 грн;

№ 114 від 28.02.2019 про надання послуг оренди на суму 42.486,17 грн;

№ 221 від 29.03.2019 про надання послуг оренди на суму 42.490,33 грн.

Пунктом 3.4 договору встановлено, що орендна плата перераховується орендарем у повному обсязі (незалежно від наслідків своєї господарської діяльності) відповідно до вимог чинного законодавства за весь час фактичного користування приміщенням щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця.

Пункт 5 статті 762 Цивільного кодексу України визначає, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно акту звіряння станом на 30.06.2019, підписаного та скріпленого печатками обох сторін, вбачається, що станом на 24.04.2019 борг по сплаті орендної плати за договором № 94-А від 01.12.2018 за період січень - березень 2019 року відсутній.

Відповідачем подані платіжні доручення № від 21.03.2019 на суму 10.000,00 грн (проведено банком 29.03.2019), № від 25.03.2019 на суму 10.000,00 грн (проведено банком 29.03.2019), № від 38.03.2019 на суму 10.000,00 грн (проведено банком 29.03.2019), № від 29.03.2019 на суму 10.000,00 грн (проведено банком 29.03.2019), № від 29.03.2019 на суму 10.000,00 грн (проведено банком 29.03.2019), № від 08.04.2019 на суму 20.000,00 грн (проведено банком 09.04.2019), № від 16.04.2019 на суму 20.000,00 грн (проведено банком 17.04.2019), № від 17.04.2019 на суму 30.000,00 грн (проведено банком 17.04.2019), № від 22.04.2019 на суму 7.720,01 грн (проведено банком 24.04.2019) та відповідні банківські виписки, які свідчать, що станом на день звернення позивача з позовом до суду відповідач повністю сплатив борг в розмірі 126.960,19 грн (18.06.2019 - штамп вхідної кореспонденції Господарського суду міста Києва).

Згідно з ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Позивачем не доведено порушення його права щодо несплати відповідачем боргу з орендної плати за січень - березень 2019 року в розмірі 126.960,19 грн станом на день подання позовної заяви до суду, в зв`язку з чим в позові в цій частині слід відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату орендної плати не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України , підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 3.7 договору орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується на користь орендодавця відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо сплати орендної плати.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В зв`язку з тим, що взяті на себе зобов`язання по сплаті наданих послуг оренди відповідач своєчасно не виконав, він повинен сплатити позивачу пеню, розмір якої за розрахунками суду, становить 6.034,44 грн (розрахунок знаходиться в матеріалах справи).

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 6.034,44 грн обґрунтовані і підлягають задоволенню та відповідно в іншій частині в пені слід відмовити, оскільки нарахована позивачем з порушенням чинного законодавства України, а саме без врахування ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України та без врахування здійснених відповідачем оплат.

Відповідно до п. 3.8 договору у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі три відсотки від суми заборгованості.

Матеріали справи свідчать, що з урахуванням здійсненних відповідачем часткових оплат 29.03.2019, 09.04.2019, 17.04.2019 та 24.04.2019 прострочення з оплати платежів протягом трьох місяців підряд не мало місця, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 1.259,51 грн штрафу необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті орендної плати, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути 1.052,00 грн - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору не визначено інший розмір процентів.

За розрахунками суду (розрахунок знаходиться в матеріалах справи) розмір 3% річних становить 502,86 грн і вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

В іншій частині позовних вимог про стягнення 3% річних в позові слід відмовити, оскільки розрахунок здійснений з порушенням чинного законодавства України, а саме а саме без врахування ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України та без врахування здійснених відповідачем оплат.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Інституту хімії поверхні ім. О.О.Чуйка Національної академії наук України є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НПК «Агромет-Сервіс» (03164, м. Київ, вул. Кирилівська, 82, офіс 256, ) на користь Інституту хімії поверхні ім. О.О.Чуйка Національної академії наук України (03164, м. Київ, вул. Генерала Наумова, 17, ) 6.034 (шість тисяч тридцять чотири) грн 44 коп. пені, 502 (п`ятсот дві) грн 86 коп. - 3% річних, 98 (дев`яносто вісім) грн 06 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В. Сівакова