ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2225/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Кучко А.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькспецсталь" (49005, м. Дніпро, пр-т. Дмитра Яворницького, буд. 5, поверх 3)
до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5) в особі Філії "Панютинський вагоноремонтний завод" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (64660, Харківська область, смт. Панютине, вул. Заводська, буд. 5)
про стягнення 27266,40 грн.
за участю

представників:

від позивача - Баранник М.Ю,., згідно договору про надання правової допомоги б/н від 06.05.2019;

від відповідача - не прибув.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд до Господарського суду Харківської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецькспецсталь" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Панютинський вагоноремонтний завод" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 27266,40 грн., що складається з: пені у розмірі 23371,20 грн. та 3 % річних у розмірі 3895,20 грн.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача взятих на себе зобов`язань за договором поставки №ПВРЗ (ВМТП-18.569)ю від 08.08.2018 в частині своєчасного розрахунку з позивачем за поставлений товар за видатковими накладними №114 від 10.09.2018 та №119 від 25.09.2018.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін та призначено розгляд справи по суті на 06.08.2019 о 09:45.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 06.08.2019 задоволено клопотання позивача та заяву відповідача про відкладення розгляду справи та на підставі ч. 1 ст. 216 ГПК України відкладено розгляд справи по суті на 10.09.2019 о 10:00.

19.08.2019 через загальний відділ діловодства господарського суду Харківської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №19877), в якому відповідач проти заявлених позовних вимог заперечує в повному обсязі та просить відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вищевказаних заперечень відповідач посилається на умови п. 4.2. договору поставки №ПВРЗ (ВМТП-18.569)ю від 08.08.2018 та зазначає про те, що у відповідача виникає обов`язок по оплаті товару за умови своєчасного надання позивачем (постачальником) за договором документів якості на поставлений товар та інших належним чином оформлених документів, передбачених вказаним пунктом договору, втім позивачем не було надано суду повний комплект документів, передбачений п. 4.2. договору, зокрема, документів якості на поставлений товар та рахунку-фактури. Крім того, обґрунтовуючи заперечення проти позову, відповідачем вказано про відсутність у видаткових накладних, товарно-транспортних накладних коду товару згідно УКТ ЗЕД, що свідчить про недотримання позивачем умов п. 4.2. договору. Таким чином, відповідачем наголошено на тому, що у зв`язку із порушенням позивачем умов п. 4.2. договору щодо надання вищевказаних документів при поставці товару, строк виконання зобов`язання у відповідача по оплаті товару не настав. При цьому, відповідачем вказано про те, що останній скористався своїм правом на оплату та оплатив поставлений згідно видаткових накладних №114 від 10.09.2018, №119 від 25.09.2018 та №122 від 23.10.2018 товар.

Разом з тим, відповідачем у поданому відзиві на позову заяву висловлено заперечення проти стягнення з останнього витрат на професійну правничу допомогу, оскільки, на думку відповідача, позивачем до позовної заяви не надано жодного доказу фактичного надання правничої допомоги, обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Суд, дослідивши поданий відповідачем відзив на позовну заяву встановив, що вказаний відзив надійшов до суду в строк, що був встановлений судом, відповідає вимогам статті 165 ГПК України, а тому прийнятий судом до розгляду та долучений до матеріалів справи.

27.08.2019 через загальний відділ діловодства господарського суду Харківської області від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №10377), в якій позивач зазначає про необгунтованість доводів відповідача, викладених останнім у відзиві на позовну заяву та вказує про те, що позивачем в повному обсязі та належним чином виконано умови договору поставки №ПВРЗ (ВМТП-18.569)ю від 08.08.2018 та здійснено поставку передбаченого умовами договору і специфікації до нього товару разом з усіма переліченими в п. 4.2 договору документами в узгоджені сторонами строки. При цьому, позивачем зазначено про те, що від відповідача не надходило заперечень проти отримання товару поставленого позивачем, так само як і не надходило жодних претензій чи зауважень щодо відсутності документів на нього. Видаткові накладні №114 від 10.09.2018, №119 від 25.09.2018, №122 від 23.10.2018, товарно-транспортні накладні №В1001 від 10.09.2018, №В2501 від 25.09.2018, №Ж2301 від 23.10.2018 та акти приймання-передачі №1 від 10.09.2018, №2 від 25.09.2018, №3 від 23.10.2018 підписано та скріплено печатками відповідачем без заперечень та зауважень, жодного повідомлення або застереження в приймально-передавальних документах щодо відсутності документів відповідачем зроблено не було.

Крім того, позивачем зазначено про те, що відповідач не скористався правом передбаченим п. 6.2.4. договору на повернення рахунку постачальнику без здійснення оплати в разі неналежного оформлення документів, зазначених в п. 4.2. договору та оплату здійснив, проте із простроченням. При цьому, позивачем зазначено, що відповідач також не скористався і правом передбаченим ст. 666 ЦК України, а саме щодо можливості покупця за відсутності документів, що стосуються товару встановити продавцеві строк для їх передання, та у подальшому, якщо документи продавцем у встановлений покупцем строк не передані, відмовитися від договору купівлі - продажу, або повернути товар покупцеві.

Одночасно, разом з поданням відповіді на відзив позивачем зроблено заяву про надання доказів про розмір судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, в якій позивач з посиланням на положення частини 8 ст. 129 ГПК України повідомляє суд про те, що докази розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у даній справі будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Суд, дослідивши подану позивачем відповідь на відзив встановив, що вказана відповідь надійшла до суду в строк, що був встановлений судом, відповідає вимогам статті 166 ГПК України, а тому прийнята судом до розгляду та долучена до матеріалів справи.

04.09.2019 через загальний відділ діловодства господарського суду Харківської області від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь (вх. №21050), в яких відповідач зазначає, що посилання на складання актів приймання передачі №1 від 10.09.2018, №2 від 25.09.2018, №3 від 23.10.2018., які скріплені підписами сторін є необґрунтованими, оскільки вказані акти не містять інформації щодо передачі позивачем відповідачу документів, визначених п. 4.2. договору, а отже, на думку відповідача, позивачем не доведено виконання ним умови п. 4.2. договору та прострочення по оплаті відповідачем отриманого товару. При цьому, на переконання відповідача, строк виконання зобов`язання з оплати товару у нього не настав, у зв`язку із невиконанням позивачем умов п. 4.2. договору.

Суд, дослідивши подані відповідачем заперечення на відповідь встановив, що вказані заперечення надійшли до суду в строк, що був встановлений судом та відповідають вимогам статті 167 ГПК України, а тому прийняті судом до розгляду та долучені до матеріалів справи.

Позивач в судове засідання 10.09.2019 прибув, заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просив суд їх задовольнити та стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором поставки №ПВРЗ (ВМТП-18.569)ю від 08.08.2018 у 27266,40 грн., що складається з: пені у розмірі 23371,20 грн. та 3 % річних у розмірі 3895,20 грн.

Судом оглянуто та досліджено в судовому засіданні оригінали документів, копії яких було подано разом із позовною заявою.

Відповідач в судове засідання 10.09.2019 свого повноважного представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, про розгляд даної справи повідомлявся своєчасно та належним чином про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень, зокрема від 15.08.2019 (020039/2), 15.08.2019 (020040/1)

На підставі викладеного, суд вважає відповідача таким, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що норми статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлюють принципи диспозитивності та рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом, беручи до уваги приписи статті 129 Конституції України, які визначають одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів, та вважає за можливе розгляд справи за наявними у справі матеріалами і документами.

Положеннями частини 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Таким чином, враховуючи, що у матеріалах справи достатньо документів для правильного вирішення спору по даній справі, у судовому засіданні 10.09.2019 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду по даній справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, господарським судом встановлено наступне:

Обставини справи.

08.08.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Донецькспецсталь" (надалі постачальник, позивач) і Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Панютинський вагоноремонтний завод" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - покупець, відповідач) укладено договір поставки №ПВРЗ (ВМТП-18.569)ю від 08.08.2018 (надалі договір), (а.с. 17-24).

Відповідно до умов п. 1.1. договору постачальник зобов`язується поставити і передати у зумовлені строки у власність покупцю певну продукцію, надалі товар, відповідно до специфікації №1 (додаток №1), яка є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов даного договору.

Пунктом 1.2. договору сторони визначили найменування товару: Балка хребтова.

Умовами п. 1.3. договору передбачено, що кількість і асортимент товару передбачається у специфікації №1, яка додається до даного договору (додаток №1).

Пунктом 1.7. договору сторони визначили, що вантажоодержувачем та платником товару є Філія "Панютинський вагоноремонтний завод" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Згідно п. 3.1. договору сторони погодили та встановили, що покупець оплачує поставлений постачальником товар за ціною вказаною у специфікації №1 (додаток №1).

При цьому, пунктом 3.4. договору сторони дійшли згоди щодо того, ціна договору становить 3 246 000,00 грн. з урахуванням ПДВ 20%: 541 000,00 грн.

Пунктом 4.2 договору сторони передбачили, що покупець оплачує постачальнику кожну прийняту партію товару не пізніше 10 банківських днів з дати поставки товару покупцю, але не раніше реєстрації видаткової накладної, при умові своєчасного надання постачальником належним чином оформлених рахунку - фактури, видаткової накладної, податкової накладної, товарно-транспортної накладної, документів якості на поставлений товар. У документах, а саме: рахунку-фактурі, видатковій накладній, товарно-транспортній накладній, податковій накладній повинен бути код товару згідно УКТ ЗЕД.

Положенням п. 5.1.4 договору передбачено, що датою поставки товару вважається день підписання покупцем або його уповноваженим представником видаткової накладної, яка готується постачальником та надається разом з товаром покупцю.

Згідно п. 5.15. договору сторони визначили, що товар за даним договором може постачатися партіями.

Разом з тим, п. 5.2.1 договору сторони встановили, що прийом товару здійснюється покупцем у відповідності з Інструкцією № П-6 від 15.06.65 "Про порядок приймання продукції виробничо - технічного призначенням і товарів народного споживання по кількості" та Інструкцією № П-7 від 25.04.66р. "Про порядок приймання продукції виробничо - технічного призначення і товарів народного споживання по якості" при наявності товаро - супроводжувальних документів: товарно - транспортної накладної, податкової накладної на кожну партію товару, видаткової накладної.

Підтвердження одержання товару покупцем є видаткова накладна, підписана уповноваженими представниками сторін.

Розділом 6 договору сторони визначили права та обов`язки сторін, зокрема п.п. 6.1.1., 6.1.2. передбачено обов`язок покупця своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари; приймати поставлені товари згідно з видатковою накладною.

Пунктом 6.2.4 договору передбачено право покупця повернути рахунок постачальнику без здійснення оплати в разі неналежного оформлення документів, зазначених у пункті 4.2. розділу IV цього договору (відсутність печатки, підписів тощо).

В свою чергу, п. 6.4. договору сторони погодили, що постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлені товари.

Згідно п. 10.1. договору даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2018 року, а в частині розрахунків - до повного виконання.

З матеріалів справ вбачається, що на виконання умов договору поставки №ПВРЗ (ВМТП-18.569)ю від 08.08.2018 позивачем було здійснено відповідачу поставку товару, що підтверджується видатковими накладними №114 від 10.09.18 на суму 649.200,00 грн., №119 від 25.09.2018 на суму 973.800,00 грн., видатковою накладною №122 від 23.10.2018 на суму 1.623.000,00 грн. (а.с. 25-27).

Разом з тим, факт транспортування та доставки товару підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними: №В1001 від 10.09.2018, №В2501 від 25.09.18, №Ж2301 від 23.10.2018 (а.с. 28-33).

Крім того, факт передачі товару покупцю підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі: №1 від 10.09.2018, №2 від 25.09.2018 та №3 від 23.10.2018. (а.с. 34-36).

Вищеозначені документи підписані представниками обох сторін без будь-яких заперечень, зауважень чи претензій з боку відповідача щодо якості, кількості, комплектності та/або асортименту товару, повноти всієї супровідної документації, передбаченої умовами п. 4.2 договору.

Крім того, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що :

- податкова накладна №2 від 10.09.2018 була зареєстрована в органах Державної податкової служби 26.09.2018, про що свідчить квитанція №1 (реєстраційний номер документу: );

- податкова накладана №7 від 25.09.2018 була зареєстрована в органах Державної податкової служби 10.10.2018, про що свідчить квитанція №1 (реєстраційний номер документу: );

- податкова накладана №3 від 23.10.2018 була зареєстрована в органах Державної податкової служби 13.11.2018, про що свідчить квитанція №1 (реєстраційний номер документу: ) з Автоматизованої системи "Єдине вікно подання електронних документів" ДФС України (а.с .37-42).

Таким чином, позивачем зазначено про прострочення відповідачем оплати товару за договором поставки №ПВРЗ (ВМТП-18.569)ю від 08.08.2018, що на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, Суд виходить з наступного.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов`язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами з договору поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з вимогами ч. 2 вищевказаної статті, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з нормами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

За умовами частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 526 ЦК України та частини 1 статті 193 ГК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем в повному обсязі та належним чином виконано взяті на себе зобов`язання за договором поставки №ПВРЗ (ВМТП-18.569)ю від 08.08.2018 та здійснено поставку передбаченого умовами договору і специфікації до нього товару разом з усіма переліченими в п. 4.2 договору документами в узгоджені сторонами строки.

Вказане підтверджується належними та допустимими доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема: договором поставки №ПВРЗ (ВМТП-18.569)ю від 08.08.2018, видатковими накладними №114 від 10.09.2018, №119 від 25.09.2018, №122 від 23.10.2018, товарно-транспортними накладними №В1001 від 10.09.2018, №В2501 від 25.09.2018, №Ж2301 від 23.10.2018, актами приймання-передачі №1 від 10.09.2018, №2 від 25.09.2018, №3 від. 23.10.2018., податковими накладними №2 від 10.09.2018, №7 від 25.09.2018, №3 від 23.10.2018.

З огляду на вищевказане та враховуючи умови п. 4.2. договору, суд робить висновок про те, що відповідач мав здійснити оплату за поставлений товар в такі граничні строки:

- за видатковою накладною №114 від 10.09.2018 26.09.2018;

- за видатковою накладною №119 від 25.09.2018 10.10.2018;

- за видатковою накладною №122 від 23.10.2018 13.11.2018.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем було проведено оплату в наступні строки:

- за видатковою накладною №114 від 10.09.2018 19.10.2018;

- за видатковою накладною №119 від 25.09.2018 14.11.2018;

- за видатковою накладною №122 від 23.10.2018 14.11.2018.

Вказане вище підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №1293613 від 18.10.2018 на суму 649.200,00 грн., №1328825 від 13.11.2018 на суму 973.800,00 грн., №1306212 від 13.11.2018 на суму 1.623.000,00 грн. (а.с. 43-45).

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача, викладені останнім у поданих запереченнях щодо ненастання строку для оплати поставленого позивачем товару у зв`язку з неподанням позивачем повного комплекту документів, передбаченого п. 4.2. договору, зокрема документів якості на поставлений товар та рахунку-фактури з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вже було зазначено вище, на виконання умов договору поставки №ПВРЗ (ВМТП-18.569)ю від 08.08.2018 позивачем було здійснено відповідачу поставку товару, що підтверджується видатковими накладними №114 від 10.09.18 на суму 649.200,00 грн., №119 від 25.09.2018 на суму 973.800,00 грн., видатковою накладною №122 від 23.10.2018 на суму 1.623.000,00 грн. Факт транспортування та доставки товару підтверджується товарно-транспортними накладними: №В1001 від 10.09.2018, №В2501 від 25.09.18, №Ж2301 від 23.10.2018. Факт передачі товару покупцю підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі: №1 від 10.09.2018, №2 від 25.09.2018 та №3 від 23.10.2018.

Наявні в матеріалах справи видаткові накладні відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та є первинними документами, які фіксують здійснення господарської операції (поставка товару) та початок перебігу строку для оплати за поставлений товар.

Пунктом 5.2.1 договору сторони визначили, що прийом товару здійснюється покупцем у відповідності з Інструкцією № П-6 від 15.06.65 "Про порядок приймання продукції виробничо - технічного призначенням і товарів народного споживання по кількості" та Інструкцією № П-7 від 25.04.66р. "Про порядок приймання продукції виробничо - технічного призначення і товарів народного споживання по якості" при наявності товаро - супроводжувальних документів: товарно - транспортної накладної, податкової накладної на кожну партію товару, видаткової накладної.

Пунктом 14 цієї Інструкції передбачено, що приймання продукції за якістю і комплектністю здійснюється в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними і особливими умовами поставки, іншими обов`язковими для сторін правилами, а також за супровідними документами, що посвідчують якість та комплектність продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок - фактура, специфікація тощо). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не призупиняє прийомку продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектністю продукції і в акті вказується, які документи відсутні.

Тобто, з вищевказаного слідує, що вимоги щодо відсутності документів, що підтверджують якість поставленого товару та складання акту, в якому вказується, які документи відсутні здійснюється в момент прийняття товару.

Натомість, вищевказані документи підписані представниками обох сторін, при цьому, суд вдруге наголошує, що будь-яких заперечень, зауважень чи претензій з боку відповідача щодо якості, кількості, комплектності, асортименту товару так само, як і будь-яких заперечень, зауважень чи претензій щодо переліку документів, визначених п. 4.2. договору відповідачем зроблено не було.

Крім того, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження передачі йому за вищенаведеними видатковими накладними товару неналежної якості, або наявності заперечень щодо якості товару з моменту отримання товару від постачальника чи неповноти супровідної документації, що передається разом з товаром відповідно до умов п. 4.2. договору.

Більш того, матеріалами справи підтверджено та не заперечується самим відповідачем та обставина, що відповідач незважаючи на наявне твердження щодо ненастання строку оплати отриманого товару, оплатив поставлений згідно видаткових накладних №114 від 10.09.2018, №119 від 25.09.2018 та №122 від 23.10.2018 товар, що підтверджується платіжними дорученнями №1293613 від 18.10.2018 на суму 649.200,00 грн., №1328825 від 13.11.2018 на суму 973.800,00 грн., №1306212 від 13.11.2018 на суму 1.623.000,00 грн.

Тобто, суд приходить до висновку про те, що відповідач своїми діями підтвердив виконання взятих на себе зобов`язань щодо оплати отриманого за договором товару та тим самим підтвердив дотримання позивачем, зокрема умов п. 4.2. договору при поставці товару.

Одночасно, суд вважає за необхідне зауважити про передбачене п. 6.2.4. договору право покупця повернути рахунок постачальнику без здійснення оплати в разі неналежного оформлення документів, зазначених у пункті 4.2. розділу IV цього договору (відсутність печатки, підписів тощо).

Натомість, повернення рахунку відповідачем без оплати здійснено не було, обумовлений умовами договору товар відповідачем отримано та оплачено, що свідчить про прийняття товару відповідачем та підтвердження останнім вказаною дією належність оформлення та передачі всіх супровідних документів, передбачених п. 4.2. договору.

Крім того, відповідно до ст. 666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Однак, відповідачем, як покупцем за договором не було реалізовано своє право, передбачене ст. 666 ЦК України на встановлення позивачу строку для передання необхідної документації, зокрема документів якості на поставлений товар, які на думку відповідача не були передані разом з товаром, так само як і не надано доказів на спростування обставин щодо передачі товару разом з усіма товаророзпорядчими документами на нього.

Враховуючи вищевикладене, доводи відповідача щодо ненастання строку оплати товару через порушення позивачем умов п. 4.2. договору не знаходять свого правового та документального підтвердження, а тому визнаються судом необгрнутованими та безпідставними.

Одночасно, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати основної суми боргу у розмірі 23371,20 грн., про що суд зазначає наступне.

Згідно статті 526 ЦК України та частини 1 статті 193 ГК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Тобто, невиконання зобов`язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), визнається згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання, в результаті чого настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань №14 від 17.12.2013 року, з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За статтею 230, пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Пунктом 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до умов п. 7.3. договору сторони погодили, що за несвоєчасну оплату за договором покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми неоплаченої вартості товару.

В силу ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем пені, враховуючи п. 7.3 спірного договору та приписи ст. 232 Господарського кодексу України, суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства та умовам договору, позивачем не було порушено шестимісячного строку нарахування пені, тобто, розрахунок пені здійснено позивачем у відповідності до вимог статті 232 ГК України, з наступного дня, від дня прострочення основного зобов`язання, в зв`язку з чим позовна вимога позивача щодо стягнення пені у розмірі 23371,20 грн. є обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 3895,20 грн., про що суд зазначає таке.

За приписами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши правомірність нарахування позивачем 3% річних, враховуючи приписи ст. 625 ЦК України, суд встановив, що дані нарахування є арифметично вірними та не суперечать вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення 3% річних у розмірі 3895,20 грн. є обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, суд дослідивши подані позивачем докази, визнав їх належними та достатніми в розумінні статей 76, 79 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, під час розгляду даної справи відповідачем, згідно з вимогами ст. 74 ГПК України, не подано належних та допустимих доказів своєчасної оплати вказаної заборгованості, як і не подано доказів, які б ставили під сумнів чи спростовували її наявність.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, Суд керується статтею 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог та враховуючи висновки господарського суду про повне задоволення позовних вимог, витрати зі сплати судового збору покладаються у даному разі на відповідача з вини якого виник даний спір, який доведено до суду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі Філії «Панютинський вагоноремонтний завод» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (64660, Харківська область, м. Лозова, смт. Панютине, вул. Заводська, буд. 5, код філії 592, код ЄДРПОУ ВП 40081305) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькспецсталь» (49005, м. Дніпро, пр-т. Дмитра Яворницького, буд. 5, поверх 3, ) пеню у розмірі 23371,20 грн., 3 % річних у розмірі 3895,20 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "13" вересня 2019 р.

Суддя Г.І. Сальнікова