ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2019 р. Справа№ 910/4769/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Ткаченка Б.О.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представника згідно з протоколом судового засідання від 03.09.2019

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2019 (повний текст складено 15.07.2019)

у справі № 910/4769/19 (суддя - Спичак О.М.)

за позовом Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю

до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

про визнання недійсним договору,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270, 271 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст поданої позовної заяви, заяви ОСОБА_1 та рух справи

У квітні 2019 року Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - Фірма «Т.М.М.») звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк») про визнання недійсним кредитного договору № 252-СВ від 04.03.2004.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час укладання договору банк скористався юридичною необізнаністю позивача, істотно порушив вимоги діючого законодавства щодо надання валютних кредитів. Так, заявник стверджував, що за своїм змістом кредитний договір не відповідає законодавству України, порушує його права та інтереси, суперечить ч. 1. ст. 524 Цивільного кодексу України, в якій вказано, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, однак кредит був виданий у євро. Іноземна валюта не може бути предметом кредитного договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2019 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 22.05.2019.

10.07.2019 ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору з позовом до Фірми «Т.М.М.» та АТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору № 252-СВ від 04.03.2004.

Позов ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , як позикодавцем, та ОСОБА_2 , як позичальником було укладено договір позики. В забезпечення виконання позичальником своїх обов`язків за договором позики, між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Фірмою «Т. М. М.» було укладено договір поруки, за умовами якого виконання обов`язків позичальника забезпечувалось нерухомим майном, яке належало поручителю. Наразі, ОСОБА_4 стало відомо, що нерухоме майно, яке є предметом вказаного забезпечувального зобов`язання за договором було передано Фірмою «Т.М.М.» в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 252-СВ від 04.03.2004, який було укладено з Акціонерним комерційним банком «ХФБ БАНК Україна». Вказані обставини, за твердженнями ОСОБА_1 , позбавили останнього можливості стягнути з Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю в солідарному порядку суми заборгованості в межах договорів поручительства та поруки.

2. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2019 було повернуто позовну заяву і додані до неї документи ОСОБА_1 .

Ухвала обґрунтована, зокрема, тим, що ОСОБА_1 пропустив строк для подачі позову, встановлений ст. 49, 180 ГПК України, оскільки подав позовну заяву після закінчення підготовчого провадження у справі, що виключає можливість прийняття такої заяви. Також суд першої інстанції зазначив про те, що заявник не обмежений у праві звернутися з окремим позовом до суду, що, відповідно, не обмежує його право на звернення до суду.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

У липні 2019 ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2019 та ухвалити нове рішення про повернення до розгляду справи в підготовчому провадженні, прийнятті позовної заяви, для чого передати справу на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2019 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2019. Справу призначено до розгляду на 03.09.2019.

У судове засідання 03.09.2019 з`явився лише представник відповідача. Представник скаржника та позивача в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином в порядку, передбаченому ст. 120, 242 ГПК України. Згідно з інформацією з офіційного веб-сайту Укрпошти відправлення за трек-номером 232 вручено позивачу 07.08.2019. Поштова кореспонденція, надіслана на адресу скаржника, повернулася з відміткою: «не проживає». Водночас, поштова кореспонденція надсилалася скаржнику за вказаною ним адресою, а саме: АДРЕСА_1 . Заяв про надсилання кореспонденції на іншу адресу від заявника не надходило. За таких обставин, враховуючи те, що вказану адресу було визначено скаржником для листування самостійно, то суд апеляційної інстанції дійшов висновку про належне повідомлення про апеляційне провадження в розуміння п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України. До того ж, скаржник не обмежений в праві ознайомитися із судовим рішенням про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду в Єдиному державному реєстрі судових рішень в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до судових рішень», як ініціатора апеляційного провадження. Ухвала про відкриття провадження від 05.08.2019 оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 06.08.2019.

У судовому засіданні представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечив та просив відмовити в її задоволенні.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення його позовної заяви, поданої як третьою особою із самостійними вимогами, з огляду на таке.

Скаржник зазначає, що на його переконання, доцільно розглядати в одному провадженні заявлений позов Фірми «Т.М.М.» до АТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору та заявлений ним позов про визнання недійсним цього ж договору, оскільки спільний розгляд суттєво вплине на вирішення спору по суті. А тому, в такому виключному випадку, на переконання скаржника, суд може повернутися до стадії розгляду справи в підготовчому засіданні.

До прикладу скаржник посилається на справи Господарського суду міста Києва, в яких суд першої інстанції повертався до стадії підготовчого судового засідання, зокрема, у справах № 910/5622/18, № 910/7960/18.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

14.08.2019 на адресу суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому АТ «Укрсоцбанк» заперечує проти вимог апеляційної скарги та просить відмовити в її задоволенні.

Так, банк зазначає, що ОСОБА_4 мав звернутися до суду з позовом до закінчення підготовчого засідання, однак такий строк заявником було пропущено, наслідком чого є повернення поданої заяви.

Посилання ж скаржника на інші справи, в яких суд першої інстанції повертався до стадії підготовчого провадження відповідач вважає безпідставними, оскільки метою повернення до підготовчої стадії у вказаних скаржником справах було залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та залучення нових доказів. Тобто обставини інших справ є відмінними від даної.

Крім того АТ «Укрсоцбанк» зазначило, що судом першої інстанції ухвалено рішення по суті в даній справі, що виключає можливість повернення до стадії підготовчого провадження.

В судовому засіданні 03.09.2019 представник банку наполягав на розгляді апеляційної скарги по суті. Зазначив про те, що такий позов не повинен розглядатися по суті в Господарському суді міста Києва, а подавався з метою затягування розгляду.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

6. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Вирішуючи питання обґрунтованості постановлення судом першої інстанції судового рішення про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , Північний апеляційний господарський суд виходить з такого.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Відповідно до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в ст. 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями. Водночас, винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями ст. 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

З огляду на положення ч. 1 ст. 20 ГПК України а також ст. 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Наведена норма підлягає застосуванню, якщо позов подано внаслідок помилкового уявлення особи про її право на звернення до господарського суду у випадках, коли предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів, або коли право чи інтерес не підлягають судовому захисту.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Фірми «Т.М.М.» та АТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору укладеного між останніми, стороною якого заявник не є (а.с. 165 - 171, копія позовної заяви).

В судове засідання заявник не надав оригіналу на вимогу суду. Водночас, відповідач надав копію позовної заяви.

Станом на момент звернення до суду першої інстанції (10.07.2019) ОСОБА_1 звертався до суду як фізична особа. Відсутність статусу фізичної особи-підприємця також підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch), згідно з якими датою про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності є 30.12.2016.

Тобто, на момент звернення до суду першої інстанції з даним позовом, в якості третьої особи із самостійними вимогами, ОСОБА_1 звернувся з позовом як фізична особа про визнання недійсним господарського договору, укладеного між юридичними особами, стороною якого він не є.

За приписами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Оскільки до суду з позовом звернувся заявник, який ставив питання про визнання недійсним кредитного договору, укладеного між двома юридичними особами, і який хоч і не був стороною цього договору, проте є заінтересованою особою, оскільки вважає, що укладеним договором порушено його право та законний інтерес, виходячи з вищезазначених положень норм ЦПК України та ГПК України, спір, що виник між сторонами, де заявником є фізична особа, а відповідачами - юридичні особи, щодо недійсності кредитного договору, за суб`єктним складом є цивільно-правовим, а юрисдикція щодо його розгляду належить суду загальної юрисдикції.

Аналогічних висновків за подібних обставин дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31.10.2018 у справі № 369/382/17.

Отже, Північний апеляційний господарський суд, враховуючи те, що із заявою звернулася фізична особа, яка ставить питання про визнання недійсним кредитного договору, укладеного між двома юридичними особами, дійшов висновку, що такий спір, за суб`єктним складом, є цивільно-правовим, а юрисдикція щодо його розгляду належить суду загальної юрисдикції. У зв`язку з викладеним суд першої інстанції мав відмовити в прийняті такої позовної заяви та роз`яснити заявнику, що звернення з відповідним позовом віднесено до юрисдикції загальних судів.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Статтею 278 ГПК України передбачено, що порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених ст. 20 - 23 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

У даному випадку судом першої інстанції не було враховано, що заявлений ОСОБА_1 позов до Фірми «Т.М.М.» та АТ «Укрсоцбанк», за своїм суб`єктним складом, не віднесено до юрисдикції господарських судів, чим порушено правила юрисдикції, визначені ст. 20 ГПК України, що є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення на підставі ч. 2 ст. 278 ГПК України. У свою чергу, відмова у відкритті провадження у справі з підстав непідвідомчості такого спору господарським судам (п. 1, ч. 1 ст. 175 ГПК України), виключає можливість розгляду такої заяви господарським судом та, відповідно, повернення такої заяви (незалежно від стадії, на якій таку заяву подано)..

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, що в силу ст. 278 ГПК України є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваної ухвали. У відкритті провадження за поданою ОСОБА_1 позовною заявою слід відмовити.

Додатково слід роз`яснити скаржнику, що звернення з відповідним позовом віднесено до юрисдикції загальних судів.

8. Судові витрати

З огляду на перегляд ухвали суду першої інстанції, за результатами якого встановлено непідвідомчість спору господарським судам, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст. 2, 129, 175, 269, 270, 271, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 278, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2019 у справі № 910/4769/19 - задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.07.2019 у справі № 910/4769/19 - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

В решті апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 05.09.2019

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

Б.О. Ткаченко