ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2019 р. м. Київ Справа № 911/1861/19

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С. за участю секретаря судового засідання Мірошніченко В.В. розглянув у порядку спрощеного провадження

позовну заяву Акціонерного товариства комерційного банка «Приватбанк», м.Київ

до Олексієнко Вікторії Ігорівни , с.Нові Петрівці Вишгородскього району Київської області

про стягнення грошових коштів

Учасники справи у судове засідання не з`явились

1. Стислий виклад позицій учасників справи

25.07.2019 Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач, АТ КБ «Приватбанк») звернулось до Господарського суду Київської області (далі - суд) із позовною заявою до Олексієнко Вікторії Ігорівни (далі - відповідач, Олексієнко В.І. ) про стягнення заборгованості у розмірі 43 757,30грн, з яких: 43 475,83грн - заборгованість за кредитом; 162,28грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 119,19грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Позовну заяву обґрунтовує ст.ст. 231, 232 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст. 509, 530, 543, 549, 634, 639, 1054, 1048, 1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та вказує на неналежне виконання Олексієнко В.І. зобов`язань за «Умовами та правилами надання послуг «КУБ». Крім того, зазначає, що відповідний кредит був отриманий відповідачем в момент, коли у Олексієнко В.І. був наявний статус фізичної особи-підприємця, а тому з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №910/8729/18 указаний позов підсудний Господарському суду Київської області.

У свою чергу, відповідач правом передбаченим ст.178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не скористався та відзив на позов не надав.

2. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 30.07.2019 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні 29.08.2019. Запропоновано учасникам справи подати до суду у встановлений строк заяви по суті справи, передбачені ст. 161 ГПК України.

У судове засідання учасники справи не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином та своєчасно (т. 1 а.с. 42), до того ж явка обов`язковою судом не визнавалась, а тому ураховуючи положення ст. 42 ГПК України, суд визнав за можливе розглянути позовну заяву без участі останніх.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, із посиланням на докази

На підтвердження наявної у Олексієнко В.І. заборгованості, АТ КБ «Приватбанк» надано суду заяву про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ» (далі - Договір (заява); т. 1 а.с. 19).

Із змісту поданого Договору (заяви) вбачається, що: « 01.10.2018 підприємство Олексеенко Виктория Игоревна ФОП, ЄДРПОУ НОМЕР_1 в особі Олесієнко Вікторія Ігорівна , що діє на підставі статуту (положення), далі «клієнт» підписанням цієї заяви на підставі ст. 634 ЦК України приєднується до розділу 3.2.8 Умов та правил надання послуги «КУБ» (далі - Умови), що розміщенні на сайті ПриватБанку pb.ua. Ця заява та Умови разом складають кредитний договір між банком та клієнтом».

Відповідно до п. 1.1 Договору (заяви), банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати клієнту строковий кредит для фінансування поточної діяльності клієнта в обмін на зобов`язання клієнта з повернення кредиту, сплати процентів та ін. винагород в обумовлені цим договором терміни.

Розмір кредиту: 100 000,00грн; строк кредиту: 12 місяців за дати видачі коштів клієнті (п.п. 1.2, 1.3 Договору (заяви).

Порядок погашення заборгованості за кредитом: щомісяця рівними частинами, починаючи з місяця, наступного за місяцем видачі коштів клієнту, до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом; погашення процентів, щомісяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем видачі коштів клієнту, до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом (п. 1.5 Договору (заяви).

У випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначений у п. 1.5 цієї заяви, клієнт зобов`язаний додатково до процентів, вказаний у п. 1.4, сплатити банку проценти у розмірі 4% в місяць від суми простроченої заборгованості та неустойку в розмірі і згідно розділу 3.2.8 Умов (п. 1.6 Договору (заяви).

Кредитний договір вважається укладеним, якщо клієнт підписав цю заяву протягом 10 днів з дати направлення заяви клієнту в системі «Приват24 для бізнесу» або у сервісі «Paperless». Якщо клієнт підписав заяву пізніше цього терміну, вона втрачає дію і укладення договору можливе тільки після подачі нової заяви на отримання кредиту та нового прийняття рішення банком щодо можливості користування клієнта (п. 1.10 Договору (заяви).

Відповідно до графіку погашення основної суми боргу та процентів за кредитом, який є додатком №1 до Договору (заяви) сума погашення кредиту щомісяця становить 8 333,34грн, сума процентів - 1 800,00грн.

Заяву підписано 01.10.2018 із використанням електронного цифрового підпису: з одного боку АТ КБ «Приватбанк» та з іншого - Олексієнко В.І. (т. 1 а.с. 20). Доказів протилежного відповідачем суду надано не було.

На виконання умов вказаного Договору (заяви), банком були надані клієнту кредитні кошти у розмірі 100 000,00грн, що підтверджується випискою по рахунку ФОП Олексієнко В.І . № НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 29). Водночас, із змісту вказаної виписки вбачається, що клієнтом було здійснено погашення кредиту, а саме: 01.11.2018 на суму 9 200,00грн; 31.01.2019 на суму 8 630,11грн; 01.02.2019 на суму 6 983,27грн; 05.02.201 на суму 8 268,48грн; 07.02.2019 на суму 251,46грн; 05.03.2019 на суму 8 333,33грн; 04.04.2019 на суму 8 333,33грн; 12.06.2019 на суму 6 524,19грн; 04.07.2019 на суму 18 475,00грн. Усього 74 999,97грн.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Державний реєстр), станом на 25.07.2019, фізичною особою-підприємцем Олексієнко В.І . припинено підприємницьку діяльність, про що міститься запис за №3006717 від 19.02.2019.

4. Щодо порушеного права

Ураховуючи те, що відповідач у добровільному порядку не оплатив наявну у нього, станом на 24.06.2019, заборгованість у розмірі 43 475,83грн, позивач звернувся із даним позовом до суду.

5. Висновки суду із посиланням на норми права, які застосовано

5.1. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 3 Господарського кодексу (далі - ГК України) під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із ч. 1 ст. 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до ст. 58 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 173 ГК України встановлено, що зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

До підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин (ст. 51 ЦК України).

Фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення (ч. 1 ст. 52 ЦК України).

За змістом ст.ст.51, 52, 598-609 ЦК України, ст.ст. 202-208 ГК України, ч. 8 ст. 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем (із внесенням до Державного реєстру запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Як зазначалось вище, відповідно до п. 1.1 Договору (заяви), банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати клієнту строковий кредит для фінансування поточної діяльності клієнта в обмін на зобов`язання клієнта з повернення кредиту, сплати процентів та ін. винагород в обумовлені цим договором терміни.

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як фізичної особи-підприємця не припинились (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №910/8729/18).

5.2. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, зокрема, з договорів та інших правочинів (угод).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що правовідносини між АТ КБ «Приватбанк» та Олексієнко В.І. виникли на підставі підписаної заяви та Умов, які разом складають кредитний договір, який за своєю правовою природою є змішаним, оскільки у ньому містяться елементи кредитного договору та договору приєднання, який недійсним у судовому порядку не визнавався, у зв`язку з чим, у силу ст. 629 ЦК України, він є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.08.2019 у справі №182/1806/17).

Так, із змісту поданого Договору (заяви) вбачається, що при його укладенні сторонами було погоджено усі істотні умови договору, а саме: сума кредитних коштів, які надаються відповідачу, строк їх повернення та відповідальність за порушення строків погашення кредиту.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач 01.10.2018 виконав взяті на себе договірні зобов`язання та надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 100 000,00грн, що підтверджується відповідною банківською випискою.

Водночас, у п. 1.5 Договору (заяви) зазначено, що погашення заборгованості за кредитом здійснюється щомісяця рівними частинами, починаючи з місяця, наступного за місяцем видачі коштів клієнту, до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом.

Проаналізувавши зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний здійснювати погашення кредиту рівними частинами до першого числа (включно) кожного місяця, наступного за місяцем видачі коштів клієнту.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Як зазначалось вище, відповідач взяті на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів виконав лише частково, а саме, здійснював погашення кредиту наступним чином: 01.11.2018 на суму 9 200,00грн; 31.01.2019 на суму 8 630,11грн; 01.02.2019 на суму 6 983,27грн; 05.02.201 на суму 8 268,48грн; 07.02.2019 на суму 251,46грн; 05.03.2019 на суму 8 333,33грн; 04.04.2019 на суму 8 333,33грн; 12.06.2019 на суму 6 524,19грн; 04.07.2019 на суму 18 475,00грн. Усього 74 999,97грн.

Таким чином, відповідач здійснював погашення кредиту із порушенням строків встановлених п. 1.5 відповідного Договору (заяви).

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що відповідач допустив прострочення строків погашення відповідного кредиту суд дійшов висновку, що у позивача наявне право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач вказує на те, що станом на 24.06.2019 у відповідача була наявна заборгованість у розмірі 43 757,30, проте, позивачем не було враховано того, що Олексієнко В.І. було здійснено черговий платіж 04.07.2019 на суму 18 475,00грн.

Отже, у відповідача наявна заборгованість по кредиту у розмірі 20 000,03грн (100 000,00 - 74 999,97 = 25 000,03грн), яку Олексієнко В.І. не було повернуто АТ КБ «Приватбанк». Доказів протилежного учасниками справи суду надано не було.

З огляду на те, що своєчасне повернення кредитних коштів є одним з основних обов`язків відповідача, належне виконання якого вимагається законом та Договором, суд дійшов висновку про наявність підстав щодо стягнення з відповідача суми основного кредитної заборгованості у розмірі 20 000,03грн.

5.3. Крім того, як зазначає позивач, та не спростовано відповідачем, у Олексієнко В.І. станом на 24.06.2019 наявна заборгованість за відсотками у розмірі 162,28грн, нарахованими на прострочену заборгованість згідно п. 3.2.8.3.3 та 3.2.8.9.1 Умов. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 10561 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Типпроцентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Як зазначалось вище, п. 1.6. Договору (заяви) передбачено, що клієнт зобов`язаний додатково до процентів, вказаних у п. 1.4, сплатити банку проценти у розмірі 4% в місяць від суми простроченої заборгованості.

У п. 1.5 Договору (заяви) сторони домовились яким чином здійснюється погашення процентів, а саме, щомісяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем видачі коштів клієнту, до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно із цим числом.

Судом встановлено, що позивач надав відповідачу кредитні кошти 01.10.2018.

Проаналізувавши зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний сплачувати проценти до першого числа (включно) кожного місяця, наступного за місяцем видачі коштів клієнту.

Із змісту надано позивачем розрахунку заборгованості, зокрема, зі сплати процентів вбачається, що позивачем нараховувались відповідачу відсотки у період з 01.10.2019 по 24.06.2019, тобто, за весь час користування кредитними коштами та у розмірі 1 751,03грн. У свою чергу, відповідачем було сплачено 1 575,22грн нарахованих процентів. Доказів протилежного учасниками справи надано не було.

За таких обставин, відповідач зобов`язаний сплатити залишок нарахованих процентів у розмірі 175,81грн (1 751,03 - 1 575,22 = 175,81).

Проте, із змісту прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача відсотки заборгованість за відсотками у розмірі 162,28грн, а відтак ураховуючи положення ч. 2 ст. 237 ГПК України, суд вважає за можливе дану вимогу задовольнити.

5.4. Крім того, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, позивач просить стягнути з відповідача пеню, яка нарахована на основну суму кредитної заборгованості, у розмірі 119,19грн за період з 02.05.2019 по 24.06.2019. З цього приводу суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, укладаючи відповідний Договір (заяву) сторони встановили строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів.

Таким чином, умовами Договору (заяви) погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання, згідно із ч.3 ст.254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язаний його початок (ст.253 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідач зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені Договором (заявою).

Як зазначалось вище, оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок нарахування пені починається з моменту порушення такого права саме на черговий платіж.

У силу ч. 2 ст. 20 ГК України, захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання здійснюється шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій та іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 1.6 Договору (заяви) передбачено, що у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначений у п. 1.5 цієї заяви, клієнт зобов`язаний сплатити банку проценти неустойку в розмірі і згідно розділу 3.2.8 Умов (п. 1.6 заяви).

Згідно п. 3.2.8.10 Умов, зокрема, у разі порушення клієнтом будь-якого із зобов`язань щодо термінів повернення кредиту, клієнт сплачує банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який сплачується пеня (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок пені за період з 02.05.2019 по 24.06.2019, наданий позивачем, суд дійшов висновку, що останній є арифметично неправильним, оскільки позивачем здійснено розрахунок не на окремі прострочені платежі у розмірі 8 333,34грн, а на загальну суму кредитної заборгованості.

Проте, у перерахунку, сума пені становить значно більший розмір, аніж заявляє позивач. Оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог, то задоволенню підлягає сума пені саме у розмірі 119,19грн.

6. Щодо судових витрат.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 7, 20, 42, 73-74, 77-80, 86, 129, 236-238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Олексієнко Вікторії Ігорівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (01001, м.Київ, Печерський р-н, вул. Грушевського, буд. 1д, ідентифікаційний код 14360570) 20 000,03грн (двадцять тисяч грн 03 коп) заборгованості по кредиту; 162,28грн (сто шістдесят дві грн 28 коп) заборгованість по відсоткам; 119,19грн (сто дев`ятнадцять грн 19 коп) пені; 890,38грн (вісімсот дев`яносто грн 38 коп) судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Північного апеляційного господарського суду у порядку, визначеному ст. 257 та з урахуванням п.17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення буде складено протягом 5 днів з дня оголошення даної вступної та резолютивної частин рішення.

Учасники справи:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (01001, м.Київ, Печерський р-н, вул. Грушевського, буд. 1д, ідентифікаційний код 14360570)

Відповідач: Олексієнко Вікторія Ігорівна ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

Суддя О.С. Янюк

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 03.09.2019.