ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2019 Справа № 917/529/19

м. Полтава

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпровська фармацевтична компанія", проспект Лісовий, 39-А, м. Київ, 02166

до Товариства з обмеженою відповідальністю Явір-2000, вул. С. Кондратенко, 6, м. Полтава, 36007

про стягнення 835 169,37 грн.

Суддя Пушко І.І.

Секретар судового засідання Квіта О.Т.

Представники в судовому засіданні 27.08.2019 року:

Від позивача: Кушніренко А.М., директор.

Від відповідача: Кирпичова О.Г., дов. № 3 від 02.01.2019 року.

Представники в судовому засіданні 10.09.2019 року:

Від позивача: ОСОБА_1 А.М., директор.

Від відповідача: Кирпичова О.Г., дов. № 3 від 02.01.2019 року.

Рішення приймається після перерви, оголошеної в судовому засіданні 27.08.2019 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 240 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено про дату складення повного рішення.

Повне рішення складено та підписано 11.09.2019 року.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення 835 169,37 грн., з яких 764 369,37 грн. збитки, 70 800,00 грн. штрафні санкції.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач неналежним чином виконав умови укладеного між сторонами договору про централізовану охорону № 5870-Т від 01.04.2019 року, зокрема не направив наряд охорони при спрацюванні сигналізації на об`єкті охорони аптеку № 9, що розташована за адресою: Полтавська область, Глобинський район, смт. Градизьк, вул. Київська, 31/105Б, що, на думку позивача, створило умови безперешкодного здійснення злочину (крадіжки матеріальних цінносей). Із посиланням на п. 5.8 укладеного договору позивач заявив до стягнення з відповідача 70 800,00 грн. штрафних санкцій та 764 369,37 грн. збитків відповідно до ст. 1166 Цивільного Кодексу України.

Ухвалою від 02.04.2019р. позовна заява була залишена без руху, зокрема, з підстав неповноти посилання на обставини, якими обгрунтовуюються позовні вимоги.

Позивач, в термін визначений судом, усунув недоліки цієї позовної заяви та ухвалою від 22.04.2019 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

10.06.2019 року до господарського суду надійшов відзив відповідача, поданий із пропущенням процесуального строку, визначеного в п. 5 ухвали від 22.04.2019 року.

В судовому засіданні 11.06.2019 року суд задовольнив клопотання відповідача про поновлення строку для подання відзиву на позов (том 2, а.с. 61), постановив протокольну ухвалу про поновлення пропущеного процесуального строку, про що зазначено в протоколі судового засідання від 11.06.2019 року (том 2, а.с. 98-100) та прийняв відзив на позов до розгляду.

У відзиві на позов від 10.06.2019 року (вх. № 5992 від 10.06.2019 року; том 2, а.с. 71-94) відповідач з позовними вимогами не погоджується, посилається на те, що ТОВ «Явір-2000» не порушувало умов укладеного договору про централізовану охорону № 5870-Т від 01.04.2019 року, укладеного між сторонами, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача збитків та штрафних санкцій, заявлених позивачем.

Ухвалою від 18.06.2019 року суд продовжив строк проведення підготовчого засідання на 30 днів в реагування на клопотання сторін про надання їм часу для проведення переговорів між сторонами з метою мирного врегулювання спору, про що відображено в протоколі судового засідання від 18.06.2019 року.

Ухвалою від 16.07.2019 року суд закрив підготовче провадження в справі та призначив розгляд справи по суті на 27.08.2019 року. Цією ж ухвалою суд відхилив клопотання позивача про зупинення провадження у справі до завершення Глобинським відділом поліції Головного управління Національної поліції у Полтавській області досудового розслідування за № 0000126, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.03.2019 року, із посиланням на пункт 5 частини 1 ст. 227 ГПК України.

В судовому засіданні 27.08.2019 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 27.08.2019 року надав суду доповнення до відзиву на позовну заяву (том 2, а.с. 128-130), які суд залишив без розгляду в порядку ч. 2 ст. 118 ГПК України, оскільки вони подані за межами встановленого судом строку для їх подання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Придніпровська фармацевтична компанія", як Замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю Явір-2000, як Виконавцем, укладено договір про централізовану охорону № 5870-Т від 01.04.2017 року (далі Договір, том 1, а.с. 10-20).

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що Замовник передає, а Виконавець приймає під охорону об`єкти та майно, що знаходиться на цих об`єктах, згідно переліку наведеного в Дислокації (Додаток № 1 до Договору, том 1, а.с. 19-20).

Відповідно до п. 2.4 Договору, порядок приймання-здачі об`єктів, в тому числі по охороні майна на об`єктах, обладнаних сигналізацією і підключених до пункту централізованого спостереження, регулюється Інструкцією про порядок приймання (здавання) об`єктів та окремих приміщень під охорону та правила користування сигналізацією, затвердженою сторонами (Додаток № 2 до Договору, том 1, а.с. 16-17).

Згідно з п. 4.1.1 Договору, Виконавець зобов`язаний забезпечити охорону майна Замовника, що прийняте під охорону, від розкрадання. Не допускати проникнення сторонніх осіб на об`єкт, що охороняється, а при їх проникненні прийняти міри щодо їх затримання.

Пунктом 4.1.2 Договору передбачено обов`язок Виконавця забезпечити прибуття наряду охорони, в разі спрацювання сигналізації, в термін згідно Додатку № 1 до Договору.

Відповідно до п. 9.1, договір був укладений строком на 12 місяців з 01.04.2017 року.

Сторонами в справі визнається факт продовження строку дії Догоовру відповідно до п. 9.2, та його чинність станом на 27.02.2019 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що в ніч з 26.02.2019 року на 27.02.2019 року невідома особа шляхом пошкодження замка та подальшого відкриття вхідних дверей проникла до приміщення аптеки, звідки таємно викрала лікарські засоби, медичне обладнання та інші матеріальні цінності, про що свідчить витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (том 1, а.с. 21).

Сторонами по справі визнається той факт, що в ніч на 27.02.2019 року об`єкт охорони (аптека) був зданий та прийнятий під охорону в порядку, визначеному в п. 2.4 Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Позивач посилається також на те, що під час зазначеної події наряд охорони відповідача не прибув, що створило умови безперешкодного здійснення злочину.

Як зазначає позивач, внаслідок незаконних дій невідомих осіб він зазнав матеріальних втрат на суму 764 370,37 грн., що підтверджується інвентаризаційним описом від 01.03.2019 року № 4 (том 1, а.с. 25-250, том 2, а.с. 1-27).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на п. 5.8 Договору, відповідно до якого при неналежному виконанні своїх обов`язків Виконавець несе матеріальну відповідальність за втрату майна, що передане їй для охорони в розмірі трьох місячних нарахувань. Факт неналежного виконання Виконавцем своїх зобов`язань та розмір збитків, що підлягає відшкодуванню, встановлюється відповідно до порядку визначеного чинним законодавством. Відшкодування завданих з вини Виконавця збитків здійснюється за поданням Замовника Виконавцю постанови органу дізнання, слідства або рішення суду, який встановив факт крадіжки, грабежу, розбою, а також знищення або пошкодження майна сторонніми особами, які проникли на об`єкт, що охороняється з вини працівників, які здійснюють охорону об`єкта. Розмір збитків повинен бути підтверджений відповідними документами і розрахунками вартості вкрадених, знищених або пошкоджених товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів, складеними за участі Виконавця та звірених з бухгалтерськими даними.

Додатком № 1 до Договору передбачено вартість послуг охорони на місяць в розмірі 22 800,00 грн. (том 1, а.с. 19-20).

В позовній заяві позивач, із посиланням на п. 5.8 Договору, заявив до стягнення 70 800,00 грн. із розрахунку 23 600,00 грн. вартості послуг охорони на місяць (59 об`єктів по 400,00 грн.).

Також позивачем висуваються вимоги про стягнення 764 369,37 грн. реальних збитків відповідно до вимог ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Під час розгляду спору по суті господарським судом приймається до уваги наступне.

Укладений між сторонами договір за своїм правовим змістом є договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частина 2 ст. 623 ЦК України передбачає, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме:

- протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи;

- шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків;

- причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками;

- вини особи, яка заподіяла шкоду.

У разі відсутності хоча б одного з елементів, відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, обов`язок доказування вчинення іншою стороною дій чи бездіяльності, які є порушенням договірного зобов`язання, покладається на позивача.

Позивачем не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про те, що після спрацювання сигналізації наряд охорони відповідача не прибув за місцезнаходженням об`єкта охорони аптеки № 9, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 область, Глобинський АДРЕСА_2 , смт. Градизьк, вул. Київська, 31/105Б.

В той же час, як свідчить надана відповідачем роздруківка «Список подій. Об`єкт № 111947. Аптека «Бажаємо здоров`я» з 26.02.2019 року по 27.02.2019 року, засвідчена директором відповідача (том 2, а.с. 83), відповідачем надсилалася група реагування негайно після спрацювання сигналізації на об`єкті (тип події - тривога) об 01 год. 00 хв. 27.02.2019 року, а також група реагування направляласьна цей об`єкт ще двічі об 02 год. 29 хв. та о 05 год. 17 хв. Зазначені обставини підтверджуються також листом Глобинського відділу поліції № 4/1020-126 від 06.06.2019 року (том 2, а.с. 85).

Як свідчить зміст вказаного листа, із протоколу допиту ОСОБА_2 відомо, що в ніч на 27.02.2019 року він, будучи охоронником фірми «Явір-2000», приблизно о 1-й, о 2-й і о 5-й год. прибував за направленням оператора на охоронюваний об`єкт ТОВ «ПФК Аптека № 9». При зовнішньому огляді вхідних дверей та вікон зі сторони вулиці пошкоджень та слідів проникнення не було. Двері з бокової сторони оглядав через паркан. На момент огляду двері були в закритому стані, пошкоджень не було.

Таким чином, позивачем не доведено будь-якими доказами власне твердження про невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором, передбачених в п. 4.1.2.

Суд звертає увагу, що в обґрунтування позовних вимог позивач не посилається на порушення відповідачем будь-яких інших зобов`язань, передбачених Договором, окрім не направлення наряду охорони на об`єкт після спрацювання сигналізації.

Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено абзацем другим п. 5.8 Договору, відшкодування завданих з вини Виконавця збитків здійснюється за поданням Замовника Виконавцю постанови органу дізнання, слідства або рішення суду, який встановив факт крадіжки, грабежу, розбою, а також знищення або пошкодження майна сторонніми особами, які проникли на об`єкт, що охороняється з вини працівників, які здійснюють охорону об`єкта.

Позивачем не надано суду постанови органу дізнання, слідства або рішення суду, яким б встановлювався факт невиконання відповідачем своїх обов`язків за Договором, зокрема факт не направлення наряду охорони на об`єкт (аптеку № 9) після спрацювання охоронної сигналізації, а також факт наявності причинного зв`язку між таким невиконанням та крадіжкою належного позивачу майна.

За таких обставин суд вважає, що позивачем не доведено факт порушення відповідачем свого зобовязання за Договором, з яким позивач пов`язує факт спричинення йому реальних збитків, тому позов є передчасним. Наявність вказаної вище обставини є самостійною та достатньою підставою для відхилення позовних вимог в межах підстав позову, визначених позивачем в позовній заяві.

Разом з тим, судом приймаються до уваги також наступні обставини.

Абзацем третім п. 5.8 Договору передбачено, що розмір збитків повинен бути підтверджений відповідними документами і розрахунками вартості вкрадених, знищених або пошкоджених товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів, складеними за участі Виконавця та звірених з бухгалтерськими даними.

В обґрунтування розміру спричинених збитків позивач посилається на інвентаризаційний опис від 01.03.2019 року № 4 (том 1, а.с. 25-250, том 2, а.с. 1-27), зі змісту якого вбачається, що він був складений за участю лише представників позивача, без участі представників відповідача, що суперечить умовам Договору.

Позивачем надано суду копію повідомлення б/н б/д (том 2, а.с. 37), за змістом якого позивач повідомив відповідача про те, що в ніч з 26.02.2019 року на 25.02.2019 року з приміщення аптеки № 9, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 зникли лікарські засоби, медичне обладнання та інші матеріальні цінності та запропонував відповідачу забезпечити присутність представника ТОВ «Явір-2000» у приміщенні аптеки у період з 09-00 год. до 16-00 год. 25.03.2019 року для оформлення наслідків.

Зазначене повідомлення було направлене відповідачу 18.03.2019 року (том 2, а.с. 38), тобто вже після проведення інвентаризації та складення інвентаризаційного опису № 4 від 01.03.2019 року.

В той же час, позивачем не надано суду доказів проведення інвентаризації 25.03.2019 року, тобто в день, визначений у направленому відповідачу повідомленні.

Суд звертає увагу, що п. 5.10 Договору передбачено, що Виконавець звільняється від відповідальності за збитки, розмір яких визначено Замовником самостійно без участі уповноважених представників Виконавця, при відсутності письмового повідомлення останньої про час визначення розмірів збитків та зняття залишків товарно-матеріальних цінностей.

Також судом приймається до уваги, що в інвентаризаційному описі від 01.03.2019 року № 4 не зазначено, що відображені в ньому залишки товарно-матеріальних цінностей, які зберігалися в аптеці № 9, є майном, яке належало на праві власності саме позивачу на момент вчинення крадіжки. У згаданому вище описі зазначено лише про «зберігання» такого майна, без зазначення конкретних правових підстав для такого зберігання.

Позивачем не надано суду будь-яких доказів (договорів купівлі-продажу, товарно-транспортних та/або видаткових накладних, документів складського обліку та ін.), які б свідчили, що відображене в згаданому вище інвентаризаційному описі майно дійсно належало на праві власності саме позивачу на момент вчинення крадіжки.

Суд звертає увагу, що фактичне перебування певного майна в належному позивачеві об`єкті аптеці, могло здійснюватись на підставі різних цивільно-правових угод (зберігання, комісії, спільна діяльність) і т.ін. Крім того, передання товару у власність за умовами договору купівлі-продажу тягне за собою перехід права власності на таке майно, момент якого може не співпадати з моментом передачі майна, якщо інше встановлено договором (ч. 1 ст. 334 ЦК України).

Таким чином, позивачем не доведено суду будь-якими належними доказами як реальний розмір фактично викраденого з приміщення апетки майна, так і той факт, що викрадене майно належало на праві власності саме позивачу, а не іншим особам.

За таких обставин, позивачем не доведено настання реальних збитків як елементу об`єктивної сторони правопорушення, на наявність якого з боку відповідача посилається позивач.

Вказана обставина також є самостійною підставою для відхилення заявлених позовних вимог.

Крім того, як встановлено судом, розділом «Перезакриття об`єкта» Інструкції про порядок приймання (здавання) об`єктів та окремих приміщень під охорону та правил користування сигналізацією, яка є Додатком № 2 до Договору (том 1, а.с. 16-17) передбачено, які саме дії має вчиняти виконавець послуг (відповідач) у разі, якщо на об`єкті, який охороняється, спрацювала сигналізація.

Так, п. 1 зазначеного розділу, визначено, якщо на об`єкті, що охороняється спрацювала сигналізація, стались пожежа, затоплення або інші стихійні лиха, порушена цілісність об`єкта, Виконавець для відкриття, огляду, здійснення необхідних заходів і пере закриття об`єкта викликає представника Замовника. Про факти відкриття об`єкта та вжитих заходів відповідальними представниками сторін складається акт.

Пункт 2 цього ж розділу передбачає, у випадку, якщо представник Замовника не прибув на об`єкт протягом однієї години після повідомлення про те, що спрацювала сигналізація, охорона об`єкта припиняється і відповідальність за збереження матеріальних цінностей покладається на Замовника.

Відповідачем було надано суду роздруківку картки об`єкту (аптеки № 9) (том 2, а.с. 79), в якій зазначені телефонні номери відповідальних осіб позивача, за якими відповідач мав здійснювати повідомлення про спрацювання охоронної сигналізації.

Представник позивача в судовому засіданні 27.08.2019 року підтвердив, що вказані телефонні номери дійсно належали його представникам станом на 27.02.2019 року.

Наданий відповідачем витяг з реєстру дзвінків call-центру відповідача (том 2, а.с. 80-82) свідчить, що на зазначені телефонні номери оператором відповідача неодноразово здійснювались телефонні дзвінки з 01 год. 12 хв. по 07 год. 11 хв. 27.02.2019 року, які залишилися без відповіді.

Позивач факт здійснення відповідачем таких дзвінків та те, що його представники не відповідали на них у зазначений вище час, в судовому засіданні не заперечував.

Таким чином, відповідачем доведено факт виконання ним свого зобовязання, передбаченого п. 1 розділу «Перезакриття об`єкта» Додатку № 2 до Договору.

В той же час, позивачем не надано суду будь-які докази, які б свідчили про те, що крадіжка товарно-матеріальних цінностей з приміщення аптеки відбулась саме в період однієї години з моменту здійснення відповідачем першої спроби телефонного дзвінка з повідомленням про спрацювання сигналізації, тобто в період, коли відповідач ніс відповідальність за збереження товарно-матеріальних цінностей відповідно до умов Договору.

Зокрема позивачем не надано суду постанови органів слідства, або рішення суду, в якій був би встановлений час фактичного здійснення крадіжки.

Представник позивача повідомив в судовому засіданні 27.08.2019 року, що, за його підрахунками, для вивезення вкраденого майна, зазначеного в інвентаризаційному описі, з огляду на його кількість, було необхідно витратити близько 4-5 годин.

Враховуючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, заявлені позовні вимоги визнаються судом необгрунтованими та підлягають відхиленню судом в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходив із наступного.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Так, за змістом частини другої статті 126 ГПК України до витрат на професійну правничу допомогу належать: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.

За п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідач у відзиві на позов заявив до стягнення з позивача 30 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем при розгляді цієї справи (том 2, а.с. 78).

Згідно з п. 3 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналіз судових рішень Верховного Суду дає змогу дійти обґрунтованого висновку, що підставою для відмови у розподілі витрат на професійну правничу допомогу у заявленій сумі може бути також неподання відповідною стороною переліку послуг (робіт), наданих (виконаних) адвокатом (постанова КГС ВС від 05.06.2018 у справі № 904/8308/17).

Крім того, Верховний Суд дотримується позиції, що необхідною умовою для вирішення питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи (постанови КГС ВС від 31.01.2019 у справі № 19/64/2012/5003, від 05.01.2019 у справі № 906/194/18, від 19.02.2019 у справі № 917/1071/18).

Так, на підтвердження фактичного здійснення учасником справи судових витрат на професійну правничу допомогу суду має бути надано належні фінансові документи, що свідчать про перерахування цією особою коштів адвокату за надані послуги на підставі договору про надання правової допомоги.

Такими документами, як убачається із рішень Верховного Суду, можуть бути, зокрема, квитанції про оплату послуг адвоката; видаткові касові ордери; платіжні доручення про передачу коштів адвокату; виписки з рахунків тощо.

Представник відповідача не заявив до закінчення судових дебатів щодо наміру подати докази фактичного понесення витрат на оплату послуг адвоката (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Враховуючи те, що відповідач не надав суду договір про надання правничої допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, доказів фактичної сплати витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає необґрунтованим клопотання відповідача про розподіл судових витрат на правничу допомогу адвоката на суму 30 000,00 грн.

Враховуючи відмову позивачу в задоволенні позовних вимог, судові витрати в розмірі сплаченого позивачем судового збору в сумі 12 527,55 грн., покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129 (ч. 1), 232-233, 237-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Копію рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.І. Пушко