ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2019м. ДніпроСправа № 904/3118/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Назаренко С.В., розглянувши справу

за позовом Міського комунального підприємства "Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства", м. Покров

до ОСОБА_1 , м. Покров

про стягнення коштів в розмірі 122 229,75 грн.

Представники:

від позивача: Мотрончук А.П. -представник;

від відповідача: не з`явився.

вільний слухач: ОСОБА_2

СУТЬ СПОРУ:

Міське комунальне підприємство "Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" звернулося до господарського суду з позовом до ОСОБА_1 і просить суд стягнути кошти в розмірі 122 229,75 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань за Договором про відпуск води із комунального водопроводу та прийняття стоків комунальну каналізацію №206 від 01.01.2010р. в частині оплати отриманих послуг.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про захист персональних даних" 25.07.2019 надано запит до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС у Дніпропетровській області, Головного управління ДМС у Дніпропетровській області та ВАДР управління паспортної роботи громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС у Дніпропетровській області, щодо доступу до персональних даних, що містяться в картотеці реєстраційного обліку стосовно Відповідача ОСОБА_1 .

20.06.2019 на адресу суду від Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС у Дніпропетровській області надійшла відповідь на запит, в якій зазначено, що ОСОБА_1 27.05.2019 знято з реєстрації та зареєстрованою не знайдено.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.08.2019, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та судове засідання призначено на 02.09.2019.

26.06.2019 на адресу суду від ГУ ДМС у Дніпропетровській області надійшла відповідь на запит, в якій зазначено, що ОСОБА_1 27.05.2019 знято з реєстрації та зареєстрованою не знайдено.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав.

Ухвала від 08.08.2019 про прийняття позовної заяви до розгляду направлялась відповідачу за адресою зазначеною в позовній заяві, однак конверт разом з ухвалою повернуто до суду поштовим відділенням без вручення адресату з довідкою форми Ф-20 з позначкою "за закінченням терміну зберігання".

Крім того, відповідно до ч. 10 ст. 176 ГПК України судом здійснено оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с. 77).

Згідно з ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з п. 3 ст. 212 Цивільного кодексу України якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

З огляду на викладене, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Відповідач вимог ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду від 08.08.2019 не виконали, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Щодо підсудності позову суд зазначає, що ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Таким чином, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як фізичної особи-підприємця не припинились.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019р. у справі №910/8729/18.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 02.09.2019 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2010 між Міським комунальним підприємством "Орджонікідзевське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства", яке в подальшому змінило назву на Міське комунальне підприємство "Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" (далі - Позивач, Водоканал) та Фізичною особою-підприємцем Коротаєвою Оленою Анатоліївною (далі - Відповідач, Споживач) укладено договір №206 на відпуск води із комунального водопроводу та прийняття стоків в комунальну каналізацію (далі - Договір), 06.05.2019 сторонами укладено Додаткову угоду про внесення змін до договору на відпуск води із комунального водопроводу та прийняття стоків в комунальну каналізацію № 206 від 01.01.2010.

Відповідно до п. 1.1. предметом договору є надання послуг водопостачання та водовідведення водоканалом споживачу та оплата споживачем послуг водопостачання та водовідведення, наданих йому водоканалам.

За умовами п.1.2 Договору водоканал зобов`язується надати споживачу послуги з водопостачання та водовідведення вчасно та відповідної якості, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані йому послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах Договору.

Згідно п.3.1 Договору, облік відпускаємої води визначається за показниками водолічильників, з неушкодженими пломбами і деталями пломбування, встановлених представниками територіальних органів Держспоживстандарту, які зареєстровані у "Водоканалі" та опломбовані працівниками "Водоканалу" в місцях з`єднань засобів обліку до запірної арматури і водопроводів.

Об`єм скинутих стоків (у разі відсутності у Споживача засобів обліку на каналізаційних випусках) визначається за кількістю води, що надходить з мереж централізованого водопостачання та з інших джерел за показниками водолічильників.

При відсутності водолічильників, розрахунки за воду проводяться за нормами водоспоживання, по нормативах, затверджених рішенням виконкому міської Ради, при цьому обсяг стічних вод, які належать до сплати, дорівнює обсягу споживання з мереж централізованого водопостачання та з інших джерел.

Пунктом 3.2 Договору визначено, для визначення обсягів фактично спожитої води Споживачем, здійснюється зняття показів засобів обліку води Водоканалу у присутності Споживача або самим Споживачем який в письмовому вигляді до 25 числа щомісячно надає їх значення Водоканалу.

В п.3.3 Договору, усі засоби обліку в обумовлені законодавством строки підлягають періодичній повірці. Задовільні результати повірки підтверджують свідоцтвом про звірку або записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційної документації. Засоби обліку опломбовуються з нанесенням відбитка повірочного тавра в місцях, що передбачені експлуатаційною документацією. У випадку тривалості повірки понад місяць об`єм води визначається відповідно до п.3.3 "Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України" за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу, до дня установки повіреного засобу обліку.

Згідно п.3.4 Договору, якщо вести облік води за показами засобу обліку неможливо з причин, що не залежать від споживача та зафіксовані в установленому порядку (зняття засобу обліку з дозволу "Водоканалу" у разі чергової держповірки, корозії циферблату, припинення нормальної роботи засобу обліку через несправності, що виникли в його механізмі без строннього втручання), кількість використаної води за термін відсутності засобу обліку (але не більше 1-го місяця) визначається за середньодобовою витратою за попередні два розрахункові місяці (при умові відсутності зміни режиму споживання та скиду стоків). У разі тривалості роботи засобу обліку менше 2-х місяців кількість води визначається за добовою витратою за період роботи засобу обліку не менше 15 днів.

Відповідно до п.4.2 Договору, Споживач здійснює оплату за отримані послуги відповідно до п. 3.1 Договору до 5-го числа наступного місяця. При порушенні терміну розрахунків за отримані послуги (триденний термін після отримання рахунку) водоканал має припинити подачу води споживачу.

Пунктом 10.4 Договору встановлено, що договір укладається на рік (років) з 01.01.2010 по 31.12.2010 і набирає чинності з дня його підписання та вважається таким, що щорічно продовжений, якщо за місяць до закінчення строку дії не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору або його перегляд.

11.04.2017 позивачем відповідачеві вручено попередження про необхідність проведення повірки лічильника.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань Міське комунальне підприємство "Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" звернулось до Господарського суду дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Коротаєвої Олени Анатоліївни про стягнення заборгованості за договором надання послуг з водопостачання та водовідведення №206 від 01.01.2010 у розмірі 324 499, 46 грн., яких: 306 225, 87 грн. - основний борг, 1 052, 59 грн. - пеня, 13 401, 49 грн. - інфляційні, 3 819, 50 грн. - 3% річних.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2018р. по справі №904/1535/18 за позовом Міського комунального підприємства "Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" до Фізичної особи-підприємця Коротаєвої Олени Анатоліївни про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з водопостачання та водовідведення у розмірі 324 499, 46 грн. позов задоволено частково: стягнуто суму 153 631,78 грн. основного боргу, 364, 41грн. пені, 1 093,22грн. 3% річних, 4 840,95 грн. інфляційних, 2 398, 96 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

17.01.2019 Постановою Центрального апеляційного господарського суду, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2018 у справі №904/1535/18 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 13.05.2019р. - рiшення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2018 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.01.2019р. залишено без змін.

Після 27.03.2018 (дата здійснення нарахування плати за водопостачання, яка була предметом розгляду у справі №904/1535/18) відповідач продовжив порушувати вимоги Договору №206, у зв`язку з чим Міське комунальне підприємство "Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" звернулося до господарського суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Коротаєвої Олени Анатоліївни і просило суд стягнути 238 539,62 грн. - боргу, 182,99 грн. - пені, 548,97 грн. - 3% річних та судовий збір.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.06.2019 у справі № 904/938/19 позов задовольнити у повному обсязі та стягнуто з Фізичної особи-підприємця Коротаєвої Олени Анатоліївни на користь Міського комунального підприємства "Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" за період з 28.03.2018 по 31.01.2019 суму основного боргу у розмірі 238 539,62 грн., 182,99 грн. - пені, 548,97 грн. - 3% річних.

Частиною 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

10.06.2019 сторонами підписано Додаткову угоду про дострокове розірвання договору на відпуск води із комунального водопроводу та прийняття стоків в комунальну каналізацію № 206 від 01.01.2010.

Відповідно до п. 1. зазначеної додаткової угоди сторони припиняють передбачені договором договірні відносини на умовах, в порядку і у строки, які встановлені цією угодою.

У зв`язку з невиконанням відповідачем свої зобов`язань, 31.01.2019р. Позивач виконав новий розрахунок, згідно якого за період з 01.02.2018 року по 10.06.2019 за послуги водопостачання та водовідведення відповідачу пред`явлено до оплати 112 746,84 грн., що підтверджується довідками -розрахунками, які направлялись на адресу відповідача (а.с.34-43).

Однак, відповідач за надані послуги не розрахувалась, що і стало причиною виникнення спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Згідно положень ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, цивільні та господарські зобов`язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 610, 611 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами статті 22 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" регламентовано зобов`язання споживачів питної води своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги.

Правовідносини між сторонами регулюються Договором, відповідними нормативно-правовими актами, у тому числі Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 27.06.2008р. № 190 (далі за текстом - Правила № 190).

Правила № 190 є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об`єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод (п.1 Правил №190).

Згідно п.3.1 Правил розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку.

Облік відпущеної питної води та прийнятих стоків здійснюється виробником і споживачами засобами вимірювальної техніки, які занесені до Державного реєстру або пройшли державну метрологічну атестацію (п.5.1 Правил №190).

Пунктом 5.21 Правил №190 передбачено право виробника перевіряти правильність зняття споживачем показів засобів обліку води та надання ним відомостей про обсяги і показники якості скинутих стічних вод. Якщо перевіркою будуть встановлені розбіжності між показами засобів обліку та поданими споживачем відомостями, виробник проводить перерахунок кількості поданої питної води і обсягів скинутих стічних вод за період від попередньої перевірки до моменту виявлення розбіжності згідно з показниками засобів обліку. Цей перерахунок здійснюється за умови, якщо виробником не було виявлено фактів штучного втручання в роботу засобів обліку, їх виходу з ладу або пошкодження пломб.

Усі засоби обліку в обумовлені законодавством строки підлягають періодичній повірці. Задовільні результати повірки підтверджують свідоцтвом про повірку або записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційної документації. Засоби обліку опломбовуються з нанесенням відбитка повірочного тавра в місцях, що передбачені експлуатаційною документацією (п.5.14 Правил №190).

Як зазначено вище, приписами пункту 6.2.6 Договору обов`язок щодо повірки розрахункових лічильників, які є на балансі споживача, покладено саме на споживача - відповідача у даному випадку.

Відповідачем повірку лічильника не проведено, у зв`язку з чим позивачем здійснено розрахунок заборгованості за надані послуги на суму 112 746,84 грн., доказів погашення зазначеної заборгованості до суду не надано.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 112 746,84 грн. підлягає задоволенню.

Крім основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 7 342,29 грн., 3% річних - 616,04 грн. за період з 05.03.2019 по 10.07.2019, інфляційні втрати - 1 524,58 грн. за період з 01.02.2019 по 10.07.2019.

Згідно пункту 4.6 Договору у разі несвоєчасної оплати платежів споживач сплачує водоканалу меню у розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожний день несплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в періоді, за який сплачується пеня.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Перевіривши розрахунки позивача, судом встановлено, що суму пені необхідно рахувати з 6 числа наступного місяця, оскільки п. 4.2. договору передбачено оплату за отримані послуги до 5-го числа наступного місяця.

Отже, сума пені за період з 06.03.2019 по 10.07.2019 становить 8 252,14 грн., однак суд не може вийти за межі позовних вимог, тому до стягнення підлягає сума заявлена позивачем 7 342,29 грн.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.

Що стосується 3% річних то їх також необхідно рахувати з 6 числа наступного місяця, оскільки п. 4.2. договору передбачено оплату за отримані послуги до 5-го числа наступного місяця.

Сума 3% річних за період з 06.03.2019 по 10.07.2019 становить 687,67 грн., однак суд не може вийти за межі позовних вимог, тому до стягнення підлягає сума заявлена позивачем 616,04 грн.

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" встановлено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, застосований позивачем розрахунок інфляційних втрат суперечить вищевикладеним приписам Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", оскільки нарахування ним здійснено за неповні місці.

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, що підлягають до стягнення за період з квітня 2019 по червень 2019 становлять 213,78 грн.

В частині стягнення 1 310,80 грн. слід відмовити.

Згідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 112 746,84 грн., 7 342,29 грн. - пені., 616,04 грн. - 3% річних, 213,78 грн. - інфляційних втрат.

В частині стягнення інфляційних втрат у сумі 1 310,80 грн. слід відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Міського комунального підприємства "Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" до ОСОБА_1 про стягнення коштів в розмірі 122 229,75 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Міського комунального підприємства "Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства", (53300, Дніпропетровська область, м.Покров, вул.Заводська-2, ) 112 746,84 грн. - основного боргу, 7 342,29 грн. - пені, 616,04 грн. - 3% річних , 213,78 грн. - інфляційних втрат та витрат на оплату судового збору - 1 900,40 грн., про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення інфляційних втрат у сумі 1 310,80 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 10.09.2019

Суддя Н.Г. Назаренко