ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.09.2019р. Справа №905/1189/19

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Лепорського, 1, )

до відповідача: Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул.Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (84400, Донецька область, м.Лиман, вул.Привокзальна, 22, )

про стягнення 8892,47 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Лиман про стягнення збитків, що виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні, у розмірі 8892,47 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що під час здійснення перевезення за залізничними накладними №50543396 від 04.07.2018р., №50439579 від 28.06.2018р. перевізником було допущено на шляху прямування незбереження вантажу, про що складено комерційні акти №484809/261 від 07.07.2018р., №484809/257 від 01.07.2018р. Наявність вказаних обставин, за твердженням Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», є підставою для стягнення з перевізника вартості нестачі вантажу у розмірі 8892,47 грн.

Ухвалою суду від 08.07.2019р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/1189/19, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач у відзиві б/н від 30.07.2019р. просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що позивачем не було надано належних і допустимих доказів отримання збитків, а саме документів на підтвердження оплати оспорюваного вантажу.

У відповіді №09-2/50 від 06.08.2019р. на відзив позивач зазначав, що останнім було у повному обсязі оплачено рахунки-фактури №92105105 від 04.07.2018р., №92062229 від 28.06.2018р. Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (вантажовідправника спірного вантажу), що підтверджується виписками Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк».

Заперечення на відповідь на відзив, подання яких в силу норм ч.4 ст.161 Господарського процесуального кодексу України є правом, а не обов`язком відповідача, до господарського суду не надходили.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Відповідно до ч.1ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України підтверджується складанням транспортної накладної.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

28.06.2018р., 04.07.2018р. за залізничними накладними №50543396, №50439579 Приватне акціонерне товариство «АКХЗ» (відправник) зі станції відправлення Авдіївка Донецької залізниці на станцію Сартана Донецької залізниці відвантажило в адресу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (одержувач), зокрема, у вагонах №55214761, №67923854 кокс доменний (вологий), насипом. Виходячи зі змісту відомості вагонів накладних №50543396, №50439579 маса нетто у вагоні №67923854 становила 42500 кг, у вагоні №55214761 47550 кг.

Під час прибуття вагонів на станцію призначення Сартана Донецької залізниці на підставі ст.24 Статуту залізниць України була проведена перевірка та виявлена невідповідність фактичної маси вантажу тій масі, яка зазначена вантажовідправником у накладній.

Так, з посиланням на складені станцією Волноваха Донецької залізниці акти загальної форми №32963 від 05.07.2018р., №11526 від 30.06.2018р. було здійснено комісійне переваження вагонів №55214761, №67923854, про що складені комерційні акти №484809/261 від 07.07.2018р., №484809/257 від 01.07.2018р., відповідно до яких встановлено наступне:

- вагон №55214761: брутто 70550 кг, тара 24000 кг, нетто 46550 кг, що менше документу на 1200 кг;

- вагон №67923854: брутто 63250 кг, тара 22500 кг, нетто 40750 кг, що менше документу на 1750 кг.

У комерційному акті №484809/261 від 07.07.2018р. також відображено, що навантаження у вагоні №55214761 шапкоподібне, вище бортів на 30-40 см, вантаж марковано вапном однією поздовжньою смугою по довжині вагону; над 6-7 люками, ліворуч по ходу поїзда наявна виїмка довжиною 200 см, шириною 110 см, вглиб 70 см, маркування порушено; вагон бездверний, люка закриті; у технічному відношенні вагон справний; течі вантажу немає.

У комерційному акті №484809/257 від 01.07.2018р. зазначено, що навантаження у вагоні №67923854 шапкоподібне, вище бортів на 40-50 см, вантаж марковано вапном однією поздовжньою смугою по довжині вагону; над 1-2, 6-7 люками, праворуч по ходу поїзда наявна виїмка довжиною 150х150х50-60 см та 300х150х60 см, в місці виїмок маркування порушено; вагон бездверний, люка закриті; у технічному відношенні вагон справний; течі вантажу немає.

Переваження вантажу у вагонах №55214761, №67923854 здійснювалось з розцепкою на 150 т вагонних вагах вантажоотримувача (державна повірка 08.09.2017р.). При повторному переваженні недостача підтвердилась.

Суд приймає до уваги встановлені комерційними актами сліди доступу до вантажу, поглиблення та виїмки над люками у спірних вагонах, порушення маркування, ознаки втрати вантажу під час перевезення.

Відповідно до п.10 Правил складання актів, затверджених наказом №334 від 28.05.2002р. Міністерства транспорту України, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Таким чином, комерційні акти повинні підписати три працівники залізниці. Однак, зазначена норма не виключає можливості залучення до складення комерційних актів й інших працівників залізниці.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.06.2018р. у справі №910/3930/17, від 18.06.2018р. у справі №910/11397/17.

Спірні комерційні акти підписано наступними особами: ДСМ ОСОБА_1 , комерційними агентами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , провідним інженером ОСОБА_4 І.Л.

Таким чином, за висновками суду, комерційні акти №484809/261 від 07.07.2018р., №484809/257 від 01.07.2018р. за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, внаслідок чого приймаються судом в якості належних доказів на підтвердження факту незбереження вантажу під час його перевезення.

Статтею 12 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях. Стаття 110 Статуту залізниць України також передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно з ч.1 ст.23 Закону України «Про залізничний транспорт» перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Аналогічні за змістом приписи містяться у ст.113 Статуту залізниць України, ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі, коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення. Відповідачем в порядку норм ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України не доведено суду, що недостача вантажу відбулась не з вини залізниці.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

В силу норм ч.ч.1, 2 ст.114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з ч.1 ст.115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

За змістом п.2.7 роз`яснення №04-5/601 від 29.05.2002р. Президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної.

В матеріалах справи наявні акти прийому-передачі №92105105 від 04.07.2018р., №92062229 від 28.06.2018р., за яким постачальник передав, а покупець прийняв на умовах договору №107/16Сб від 01.02.2016р., зокрема, у вагонах №55214761, №67923854 кокс доменний, марка КДМ 1 ТУ У 19.1-5:2015, рахунки-фактури Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (вантажовідправника) №92105105 від 04.07.2018р., №92062229 від 28.06.2018р. на оплату вказаного товару та виписки Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», що підтверджує оплату вартості вантажу по рахункам №92105105 від 04.07.2018р., №92062229 від 28.06.2018р., кількість якого зазначена у залізничних накладних №50543396 від 04.07.2018р., №50439579 від 28.06.2018р.

Таким чином, твердження відповідача, викладені у відзиві б/н від 30.07.2019р., щодо відсутності у матеріалах справи документів, які підтверджують дійсну вартість втраченого вантажу, зокрема, доказів оплати рахунку, до уваги судом не приймаються як безпідставні та необґрунтовані.

За приписами п.27 Правил видачі вантажів, які затверджені наказом №644 від 21.11.2000р. Міністерства транспорту України, при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто), зокрема, для коксу у вологому стані становить 2%.

У графі 20 залізничних накладних №50543396 від 04.07.2018р., №50439579 від 28.06.2018р. «Найменування вантажу» зазначено, що спірний вантаж (кокс) відправлений у вологому стані.

За даними комерційних актів №484809/261 від 07.07.2018р., №484809/257 від 01.07.2018р., недостача у вагоні №55214761 складає 1200 кг, у вагоні №67923854 1750 кг.

Здійснивши перевірку виконаного позивачем розрахунку позовних вимог з урахуванням відомостей, які містяться в рахунках-фактури №92105105 від 04.07.2018р., №92062229 від 28.06.2018р. Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (вантажовідправника), а також актів приймання-передачі №92105105 від 04.07.2018р., №92062229 від 28.06.2018р., складених, в тому числі, щодо товару, транспортування якого здійснювалось у вагонах №55214761, №67923854, суд встановив, що він є арифметично вірним.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що позов Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення збитків у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні у розмірі 8892,47 грн, підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1921 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул.Тверська, буд.5, ) в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (84400, Донецька область, м.Лиман, вул.Привокзальна, 22, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Лепорського, 1, ) збитки, що виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні, у розмірі 8892,47 грн, а також судовий збір в сумі 1921 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 05.09.2019р.

Повний текст рішення складено та підписано 10.09.2019р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Паляниця