СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2019 р. Справа № 922/731/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М., суддя Мартюхіна Н.О.,

за участю секретаря судового засідання: Черкас В.М.,

представники сторін не з`явились;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Родій Фарм, м.Мерефа, Харківська область,

на рішення Господарського суду Харківської області від 20.05.2019 (суддя Аюпова Р.М.), ухвалене в приміщенні Господарського суду Харківської області в м.Харкові о 12год:55хв., повний текст якого складений 22.05.2019,

у справі №922/731/19,

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Медичний центр М.Т.К., м.Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Родій Фарм, м.Мерефа, Харківська область,

про стягнення коштів у розмірі 66750,06грн,

ВСТАНОВИЛА:

13.03.2019 ТОВ Медичний центр М.Т.К звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ Родій Фарм про стягнення 66750,06грн боргу за договором поставки від 19.01.2018 №142/18-ХК (т.1, а.с.4-100).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.05.2019 у справі №922/731/19 позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з ТОВ "Родій Фарм" на користь ТОВ "Медичний центр "М.Т.К." заборгованість в розмірі 66750,06 грн, судові витрати в розмірі 1921,00 грн (т.2, а.с. 187-193).

Рішення місцевого господарського суду з посиланням на статті 6,11, 525, 599, 628, 629, 692, 712 ЦК України, статті 173,174,179 ГК України мотивовано доведеністю матеріалами справи факту поставки позивачем відповідачеві товару на виконання умов договору від 19.01.2018 №142/18 на суму 66750,06грн та порушенням ТОВ Родій Фарм своїх зобов`язань щодо оплати, наявністю заборгованості у розмірі вартості поставленого товару.

ТОВ Родій Фарм з рішенням місцевого господарського суду не погодилося та 12.06.2019 звернулося до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 20.05.2019 у справі №922/731/19 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що позивачем не надано суду передбачених п.3.5 договору від 19.01.2018 №142/18 копій повідомлень та довіреностей на отримання товару за цим договором, що, на думку скаржника, свідчить про недоведеність поставки певних партій товару. Крім того, вказує на те, що за даними бухгалтерського обліку ТОВ "Родій Фарм" заборгованість перед ТОВ Медичний центр М.Т.К. відсутня. Вартість товару за накладними, визначеними у позовній заяві на загальну суму 66750,06грн оплачена відповідачем в 2018 році за платіжними дорученнями від 18.05.2018 №5039 на суму 74120,01грн та від 04.06.2018 №5526 на суму 12172,00грн.

03.09.2019 позивачем на виконання вимог суду апеляційної інстанції наданий розрахунок заявленої до стягнення суми боргу, що утворилася за весь період дії договору, оформлений актом звірки розрахунків за період з 19.01.2018 по 30.06.2019.

Сторони належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, а також те, що явка сторін не була визнана судом обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

19.01.2018 між ТОВ «Медичний центр «М.Т.К.» (продавцем) та ТОВ «Родій Фарм» (покупцем) укладений договір поставки №142/18-хк, п.1.1 якого встановлено, що постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця лікарські засоби, медичні вироби, харчові продукти для спеціального дієтичного споживання, косметичні засоби (далі - товар) у кількості, асортименті за цінами і в строки згідно видаткових накладних, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору (т.1,а.с.12,13).

Відповідно до п. 3.1 цього договору товар постачається окремими партіями у відповідності з накладними, сформованими на підставі замовлень покупця.

Згідно з п.3.4 цього договору перехід права власності на товар відбувається з моменту фактичної передачі товару у місці поставки у відповідності до п.3.3 договору. Доказом передачі товару у власність покупця є оформлена належним чином видаткова накладна постачальника, підписана уповноваженими особами сторін, за необхідністю засвідчена відбитками печаток/штампів сторін.

Уповноважені особи, що мають право на одержання товару згідно з договором, зазначені у письмовому повідомленні покупця підписаного керівником та головним бухгалтером (п.3.5 цього договору).

Відповідно до п.п. 4.1-4.4 договору ціна вказаного договору відповідає загальній вартості товару, поставленого за цим договором протягом строку його дії, та відповідає сукупній вартості партій товару, згідно видаткових накладних. Покупець оплачує поставлений товар за цінами, які зазначені у видаткових накладних/ рахунках-фактурах, які є невід`ємною частиною цього договору. Оплата здійснюється шляхом: відтермінування платежу в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника в строк, зазначений у видаткових накладних, але не пізніше 30 календарних днів. Ціни, зазначені у видаткових накладних на окрему партію товару, є узгодженими між сторонами і не можуть бути змінені в односторонньому порядку.

Позивач стверджує, що на виконання умов договору поставки від 19.01.2018 №142/18-хк ТОВ «Медичний центр «М.Т.К.» поставило ТОВ «Родій Фарм» товар, що підтверджується видатковими накладними, однак оплату відповідач здійснив не в повному обсязі, у зв`язку з чим за ним утворився борг у сумі 66750,06грн (т.1, а.с.4-97, 112-150, т.2, а.с.1-10).

20.05.2019 місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення з підстав, зазначених вище (т.2, а.с.187-193).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за договором поставки від 19.01.2018 №142/18-хк.

Спірні правовідносини сторін виникли у зв`язку з простроченням оплати товару і регулюються нормами ЦК України з урахуванням особливостей, встановлених ГК України.

Підпунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України визначено, що однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами частини 1 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у замовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 2,5 статті 267 ГК України встановлено, що строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством. У договорі поставки за згодою сторін може бути передбачений порядок відвантаження товарів будь-яким видом транспорту, а також вибірка товарів покупцем.

Згідно із частиною 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з п.3.4 договору поставки, укладеного між сторонами спору, перехід права власності на товар відбувається з моменту фактичної передачі товару у місці поставки у відповідності до п.3.3 договору. Доказом передачі товару у власність покупця є оформлена належним чином видаткова накладна постачальника, підписана уповноваженими особами сторін, за необхідністю засвідчена відбитками печаток/штампів сторін.

Таким чином, з умов договору поставки від 19.01.2018 №1421/18-хк вбачається, що за домовленістю сторін факт передачі товару від постачальника (позивача у справі) до покупця (відповідача у справі) підтверджується видатковими накладними, якими визначається, у тому числі ціна товару.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ це - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

На підтвердження факту поставки товару відповідачеві, позивач надав належним чином засвідчені (т.1, а.с.7зв., т. 2 а.с.173зв.) копії видаткових накладних (т.1, а.с. 17-96, 122-250, т.2, 1-10 ), а також податкові накладні (т.2,а.с.11-170).

Частиною 1 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до п.п. 4.1-4.4 договору ціна вказаного договору відповідає загальній вартості товару, поставленого за цим договором протягом строку його дії, та відповідає сукупній вартості партій товару, згідно видаткових накладних. Оплата здійснюється шляхом: відтермінування платежу в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника в строк, зазначений у видаткових накладних, але не пізніше 30 календарних днів. Ціни, зазначені у видаткових накладних на окрему партію товару, є узгодженими між сторонами і не можуть бути змінені в односторонньому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що у кожній з видаткових накладних встановлений строк оплати за поставлений за цією накладною товар. Однак ТОВ «Родій Фарм» оплату за одержаний товар здійснило не в повному обсязі, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем склала 66750,06грн, що підтверджується випискою з оборотно-сальдової відомості позивача.

Відповідач зазначає, що без повідомлень і довіреностей на отримання товару він не може визнати обґрунтованість постачання певних партій товару за договором поставки від 19.01.2018, при цьому не спростовує факт отримання товару, визначеного позивачем у позовній заяві.

Також вказує на те, що за даними бухгалтерського обліку заборгованість, визначена у позовній заяві у відповідача відсутня, оскільки вартість товару, за накладними, зазначеними в позовній заяві, оплачена в 2018 році згідно платіжних доручень №5039 від 18.05.2018 на суму 74120,01грн та від 04.06.2018 на суму 12172,00грн.

Щодо доводів апеляційної скарги суд апеляційної інстанції зазначає таке.

По-перше, відповідач стверджує, що товар визначений позивачем в позовній заяві, оплачений, що свідчить про визнання відповідачем факту поставки товару. При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у наданих до апеляційної скарги платіжних дорученнях від 18.05.2018 №5039 та від 04.06.2018 №5526 у графі «Призначення платежу» зазначено: «оплата ВМП зг. з дог. від 10.06.2013 №104» (т.2,а.с.206,207). Тобто, за цими платіжними дорученнями оплату здійснено на виконання зобов`язань за договором від 10.06.2013 №104, а не за договором поставки від 19.01.2018 №1421/18-кх. Разом з цим, позивач враховує вказані платіжні доручення при розрахунку суми боргу. посилаючись на те, що договір від 10.06.2013 №104 втратив свою чинність 10.06.2015 (т.1, а.с.114).

По-друге, наявні в матеріалах справи видаткові накладні містять відтиск печатки відповідача, обов`язок щодо обліку та використання якої покладений на товариство, що також свідчить про отримання товару відповідачем, оскільки скаржником не надано доказів звернення до правоохоронних органів з приводу викрадення печатки чи її вибуття або використання без його волі.

По-третє, в матеріалах справи наявні податкові накладні на поставлений товар, з яких вбачається, що позивачем відображено у податковій звітності факт поставки спірного товару та виникнення у нього податкового зобов`язання, що також опосередковано, в сукупності з іншими доказами, свідчить про отримання товара відповідачем. Натомість, відповідачем не надано доказів, які б свідчили, що ним не включено цих сум до податкового кредиту у відповідності до вимог статті 14 ПК України.

Отже, підписання покупцем видаткових накладних, які є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та засвідчення їх печаткою товариства фіксує факт здійснення господарської операції і підтвердження договірних відносин, що є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Крім того, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.08.2019 зобов`язано відповідача надати контр-розрахунок заявленої до стягнення суми із зазначенням первинних документів щодо отримання товару (номер, дата видаткової накладної, сума поставки), оплати товару (номер, дата платіжного доручення, сума оплати) за весь період дії договору; суми боргу. Проте, відповідач вимог ухвали суду не виконав, відповідного розрахунку не надав, отже, жодним чином не спростував вимог позивача та висновків місцевого господарського суду щодо обґрунтованості позовних вимог.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (ст.91 ГПК України).

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією апеляційної інстанції за необґрунтованістю, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Родій Фарм не підлягає до задоволення, рішення Господарського суду Харківської області від 20.05.2019 у справі №922/731/19 з урахуванням меж його перегляду, визначених частиною 1 статті 269 ГПК України, слід залишити без змін.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що при перевірці зарахування судового збору до Державного бюджету України судом апеляційної інстанції встановлено, що ТОВ Родій Фарм сплачений судовий збір не за реквізитами Східного апеляційного господарського суду, а саме: у квитанції від 08.07.2019 №1-1881К визначений неправильний розрахунковий рахунок Східного апеляційного господарського суду, замість 2002, вказаний 2003.

Відповідно до п.2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги ТОВ «Родій Фарм» та підлягають стягненню.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п.1 ч.1 ст.275, ст.ст. 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Родій Фарм» залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Харківської області від 20.05.2019 у справі №922/731/19 залишити без змін.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Родій Фарм» (62472, Харківська область, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, б. 223, кімната 8-7, ) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів: УК Шевченкі/мХар Шевченківс/22030101, код отримувача(ЄДРПОУ): 37999654, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП),Код банку(МФО): 899998, рахунок отримувача: 2002; код класифікації доходів бюджету : 22030101).

4. Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови складений 11.09.2019.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя Н.О. Мартюхіна