ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2019 р. Справа№ 910/15197/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Куксова В.В.

секретар судового засідання Мельничук О.С.

позивач Козятник Л.Г.

відповідач Абросімов С .С .

третя особа Козятник Л.Г .

розглянувши апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2019 (повний текст рішення складено 26.02.2019)

у справі № 910/15197/18 (суддя Сівакова В.В.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцьк Логістик»

до Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Діамантбанк» Тімоніна Олександра Олексійовича

третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_4

про визнання зобов`язання таким, що виконані належним чином та припинені належним чином, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Луцьк Логістик» (далі за текстом - ТОВ «Луцьк Логістик», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Діамантбанк» Тімоніна Олександра Олексійовича (далі за тестом - ПАТ «Діамантбанк», відповідач) у якій просило:

1. визнати зобов`язання ТОВ «Луцьк Логістик» за Договором про надання кредитної лінії № 080 від 09.07.2015 з усіма змінами і доповненнями (далі за текстом - Договір № 080) (як таким, що є удаваною угодою і приховує під собою відносини доручення, в яких ТОВ «Луцьк Логістик» виступає особою, на користь якої ПАТ «Діамантбанк» як повіреним за дорученням фізичної особи ОСОБА_4 (далі за текстом ОСОБА_4 , третя особа) були вчинені дії за рахунок ОСОБА_5 ) - такими, що виконані належним чином та припинені належним виконанням;

2. визнати зобов`язання ТОВ «Луцьк Логістик» за договором про надання кредитної лінії № 081 від 09.07.2015 з усіма змінами і доповненнями (далі за текстом - Договір № 081) (як таким, що є удаваною угодою і приховує під собою відносини доручення, в яких ТОВ «Луцьк Логістик» виступає особою, на користь якої ПАТ «Діамантбанк» як повіреним за дорученням та за рахунок фізичної особи ОСОБА_4 були вчинені дії) - такими, що виконані належним чином та припинені належним виконанням;

3. визнати зобов`язання ТОВ «Луцьк Логістик» за договором про надання кредитної лінії № 111 від 30.09.2015 з усіма змінами і доповненнями (далі за текстом - Договір № 111) (як таким, що є удаваною угодою і приховує під собою відносини доручення, в яких ТОВ «Луцьк Логістик» виступає особою, на користь якої ПАТ «Діамантбанк» як повіреним за дорученням та за рахунок фізичної особи ОСОБА_4 були вчинені дії) - такими, що виконані належним чином та припинені належним виконанням;

4. визнати зобов`язання ТОВ «Луцьк Логістик» за договором про надання кредитної лінії № 112 від 01.10.2015 з усіма змінами і доповненнями (далі за текстом - Договір № 112) (як таким, що є удаваною угодою і приховує під собою відносини доручення, в яких ТОВ «Луцьк Логістик» виступає особою, на користь якої ПАТ «Діамантбанк» як повіреним за дорученням та за рахунок фізичної особи ОСОБА_4 ) - такими, що виконані належним чином та припинені належним виконанням.

В обґрунтування заявлених вимог ТОВ «Луцьк Логістик» вказує, що між ТОВ «Луцьк Логістик» та ПАТ «Діамантбанк» були укладені угоди, оформлені як договори кредитної лінії, на загальну суму 5.000.000,00 грн.

Крім того, ОСОБА_4 та ПАТ «Діамантбанк» уклали угоди, оформлені як договори строкового банківського вкладу, на загальну суму 5.200.000,00 грн.

На думку ТОВ «Луцьк Логістик», фактично, укладені угоди є удаваними і приховують відносини доручення, які існували між ОСОБА_4 та ПАТ «Діамантбанк», а також відносини позики, які існували між ОСОБА_4 та ТОВ «Луцьк Логістик».

При цьому, позивач вказує, що, відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, ОСОБА_4 є одним з бенефіціарних власників ТОВ «Луцьк Логістик».

ПАТ «Діаманбанк», на думку позивача, у відносинах позики між ОСОБА_4 та ТОВ «Луцьк Логістик», виконав роль фінансового посередника, який за винагороду, що обчислювалась в сумі позитивної різниці між процентними ставками за кожним відповідним кредитним і депозитним договором, прийняв грошові кошти від позикодавця ( ОСОБА_4 ) та передав їх позичальнику (ТОВ «Луцьк Логістик»).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ «Луцьк Логістик» зазначає, що сторони вдалися до оформлення саме таких правочинів внаслідок різних систем управлінського обліку у ОСОБА_4 та ТОВ «Луцьк Логістик», а також тому, що послуга фінансового посередництва є фінансовою послугою і може надаватись лише ПАТ «Діамантбанк» як фінансовою установою, що має ліцензію Національного банку України.

За твердженням ТОВ «Луцьк Логістик», ПАТ «Діамантбанк» не мав наміру кредитувати ТОВ «Луцьк Логістик» за рахунок власних грошових коштів, а ОСОБА_4 не мав самостійної мети розміщення грошових коштів на вкладних (депозитних) рахунках ПАТ «Діаманбанк» та отримання від цього доходу.

ТОВ «Луцьк Логістик», ПАТ «Діамантбанк» та ОСОБА_4 уклали між собою удавані угоди, що не відповідали фактичному волевиявленню сторін.

Заявляючи вимогу про визнання зобов`язання ТОВ «Луцьк Логістик» за кредитними Договорами №№ 080, 081, 111, 112 такими, що виконані належним чином та припинені належним виконанням, позивач посилається на ст. 235 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), положення глави 68 ЦК України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.02.2018 у справі №910/15197/18 позовні вимоги задоволено повністю. Визнано зобов`язання ТОВ «Луцьк Логістик» за Договорами №№ 080, 081, 111, 112 такими, що виконані належним чином та припинені належним виконанням; присуджено до стягнення з ПАТ «Діамантбанк» на користь ТОВ «Луцьк Логістик» 7 048,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що Договори строкового банківського вкладу та договори застави майнових прав (укладені між ОСОБА_4 та ПАТ «Діамантбанк»), кредитні Договори №№ 080, 081, 111, 112 (укладені між ТОВ «Луцьк Логістик» та ПАТ «Діамантбанк») є удаваними; між ОСОБА_4 та ПАТ «Діамантбанк» мали місце відносини комісії, в яких ПАТ «Діамантбанк» фактично діяв у відносинах з ТОВ «Луцьк Логістик» від імені та за рахунок ОСОБА_4

Посилаючись на ст. 526 ЦК України, господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що, з урахуванням фактичного волевиявлення сторін, в цьому випадку, ТОВ «Луцьк Логістик» було виконано свої обумовлені зобов`язання перед ПАТ «Діамантбанк», які полягали, з огляду на реальне волевиявлення сторін, у своєчасному перерахуванні ПАТ «Діамантбанк» грошових коштів (оформлених у вигляді відсотків), частина з яких залишилась у ПАТ «Діамантбанк» в якості винагороди за виконання доручення.

Водночас, місцевий господарський суд вказав, що ознак наявності інших зобов`язань ТОВ «Луцьк Логістик» перед ПАТ «Діамантбанк» за наявних обставин не вбачається, а тому, в силу положень ст. 599 ЦК України, зобов`язання ТОВ «Луцьк Логістик» перед ПАТ «Діамантбанк» є такими, що припинені належним виконанням.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ПАТ «Діамантбанк» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2019 року у справі № 910/15197/18 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ПАТ «Діамантбанк» посилається на неправильне застосування місцевим господарським судом ст. ст. 235, 1011 ЦК України та вказує, що господарським судом першої інстанції не було встановлено, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, що їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховували іншу волю учасників договорів про надання кредитної лінії.

Водночас, апелянт зазначає, що ознакою удаваного правочину є умисне встановлення між сторонами правочину інших правовідносин, ніж ті, щодо яких його було оформлено, в той час як головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, а тому місцевому господарському суду необхідно було встановити дійсну спрямованість волі сторін при укладенні спірних договорів.

Крім того, ПАТ «Діамантбанк» у поданій апеляційній скарзі вказує, що зі змісту оскаржуваних Договорів вбачається, що сторонами, при їх укладанні, було досягнуто всіх істотних умов, узгоджено розмір та порядок надання грошових коштів (кредиту) позичальнику кредитором, розмір процентів, строк надання кредиту, а також порядок його повернення. Жодне положення кредитного договору не містить ознак, притаманних договору комісії, як про це зазначає місцевий господарський суд.

Посилаючись на неправильне застосування судом ст. 599 ЦК України, ПАТ «Діамантбанк» вказує на наявність заборгованості ТОВ «Луцьк Логістик» перед ПАТ «Діамантбанк» за спірними Договорами.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2019 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Хрипун О.О., Чорногуз М.Г.

29.03.2019 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від ТОВ «Луцьк Логістик» надійшов Відзив на апеляційну скаргу, в якому ТОВ «Луцьк Логістик» проти вимог та доводів апеляційної скарги запечує, просить залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2019 року у справі № 910/15197/18 - без змін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Діамантбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2019 року у справі №910/15197/18 та призначено розгляд справи на 16.05.2019 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2019 відкладено розгляд апеляційної скарги ПАТ «Діамантбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2019 року у справі №910/15197/18 до 06.06.2019 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.06.2019 року в судовому засіданні оголошено перерву до 11.07.2019 року.

10.06.2019 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) ТОВ «Луцьк Логістик» надало додаткові письмові пояснення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2019 року в судовому засіданні визнано Заяву ТОВ «Луцьк Логістик» про відвід головуючого судді Агрикової О.В. у справі № 910/15197/18 - необґрунтованою. Провадження у справі зупинено.

Згідно з Витягом з протоку автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2019 року, Заяву ТОВ «Луцьк Логістик» про відвід колегії головуючої судді Агрикової О.В. передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Остапенко О.М., суддів Отрюх Б.В., Грек Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2019 року у задоволенні Заяви ТОВ «Луцьк Логістик» про відвід головуючого судді Агрикової О.В. у справі № 910/15197/18 відмовлено.

Матеріали справи № 910/15197/18 повернуто колегії суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Хрипун О.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 року поновлено провадження у справі №910/15197/18, розгляд справи призначено на 12.09.2019 року.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 11.09.2019, у зв`язку з відпусткою судді Хрипуна О.О., сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/15197/18 колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: Чорногуз М.Г., Куксов В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2019 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2019 у справі №910/15197/18 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі.

В судовому засіданні 12.09.2019 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представники відповідача та третьої особи заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити без змін оскаржуване рішення.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, 09.07.2015 року, 30.09.2015 року, 01.10.2015 року, 26.01.2016 року ОСОБА_4 та ПАТ «Діамантбанк» уклали Договори строкового банківського вкладу № 15-07-09-000687 на суму 1 300 000,00 грн., № 15-07-09-000688 на суму 1 300 000,00 грн., № 15-09-30-000928 на суму 1 300 000,00 грн., № 15-10-01-000930 на суму 1 300 000,00 грн., № 16-01-26-000131 на суму 1 300 000,00 грн., № 16-01-26-000132 на суму 1 300 00,00 грн., за умов яких на вкладному рахунку ОСОБА_4 в ПАТ «Діамантбанк» були розміщені вказані грошові кошти на строк до 25.01.2016 року, до 03.11.2016 року, до 04.11.2016 року та до 12.08.2016 року відповідно.

09.07.2015 року, ТОВ «Луцьк Логістик» (як позичальник) та ПАТ «Діамантбанк» (як кредитодавець) уклали Договір кредитної лінії № 080 на суму 1 250 000,00 грн під 28,5 % річних зі строком повернення до 25.01.2016 року. Виконання зобов`язань ТОВ «Луцьк Логістик» за цим Договором було забезпечене майновою порукою у виді застави майнових прав відповідно до Договору застави майнових прав № 080/1 від 09.07.2015 року за Договором строкового банківського вкладу № 15-07-09-000687 від 09.07.2015 року.

Крім того, 09.07.2015 року ТОВ «Луцьк Логістик» та ПАТ «Діамантбанк» уклали Договір кредитної лінії № 081 на аналогічних умовах на суму 1 250 000,00 грн під 28,5% річних. В якості забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Луцьк Логістик» за Договором кредитної лінії № 081 ОСОБА_4 надав в заставу майнові права за Договором строкового банківського вкладу № 15-07-09-000688.

30.09.2015 року ТОВ «Луцьк Логістик» та ПАТ «Діамантбанк» уклали Договір кредитної лінії № 111 на суму 1 250 000,00 грн. під 25,5% річних строком повернення до 03.11.2016 року. Виконання зобов`язань ТОВ «Луцьк Логістик» було забезпечене заставою майнових прав за Договором строкового банківського вкладу № 15-09-30-000928, відповідно до Договору застави майнових прав № 111/1 від 30.09.2015 року.

01.10.2015 року ТОВ «Луцьк Логістик» та ПАТ «Діамантбанк» уклали Договір кредитної лінії № 112 на суму 1 250 000,00 грн під 25,5 % річних, строком повернення до 04.11.2016 року. Виконання зобов`язань ТОВ «Луцьк Логістик» було забезпечене заставою майнових прав за Договором строкового банківського вкладу № 15-09-30-000930, відповідно до Договору застави майнових прав № 112/1 від 01.10.2015 року.

26.01.2016 року ТОВ «Луцьк Логістика» та ПАТ «Діамантбанк» уклали Додаткову угоду № 1 до Договору № 080, за умов якої відсоткову ставку за кредитом було знижено до 25,5%, а термін відновлювальної кредитної лінії продовжений до 12.08.2016 року. На забезпечення виконання кредитних зобов`язань сторони уклали Додаткову угоду № 1 від 26.01.2016 до договору застави майнових прав № 080/1 від 09.07.2015 року, якою передбачили заставу майнових прав за Договором строкового банківського вкладу № 16-01-26-000131 від 26.01.2016 року, укладеного між ПАТ «Діамантбанк» та ОСОБА_4 .

Також, 26.01.2016 року ТОВ «Луцьк Логістик» та ПАТ «Діамантбанк» уклали Додаткову угоду № 2 до Договору № 081, умовами якої погодили продовження строку повернення кредитних коштів до 12.08.2016 року. В якості нового забезпечення виконання ТОВ «Луцьк Логістик» кредитних зобов`язань, ОСОБА_4 надав ПАТ «Діамантбанк» в заставу майнові права за Договором строкового банківського вкладу № 16-01-26-000132, відповідно до Додаткової угоди до Договору застави майнових прав № 081/1.

Відповідно до п. 3.1.1 договорів застави майнових прав, у випадку, коли позичальник (позивач) не виконав зобов`язання повністю або частково у передбачені кредитним договором строки та (або) заставодавець порушив будь-які обов`язки чи запевнення (гарантії) за цим договором заставодержатель має право задовольнити свої вимоги за зобов`язанням, що випливає з кредитного договору, в повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення із вартості предмету застави, шляхом переводу на себе права вимоги, що належить заставодавцю за договором банківського вкладу.

Пунктом 4.4 договорів застави майнових прав сторони погодили, що заставодавець (майновий поручитель) надав свою згоду на перехід майнових прав на його банківський вклад до заставодержателя (відповідача), зокрема, у випадку, визначеному у п. 3.1.1 договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Ознакою удаваного правочину є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників, які мають за мету одержання певної користі для обох учасників.

У такій ситуації йдеться про два правочини: один удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин своєю формою приховує реальний правочин. Отже, воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином (постанова Верховного Суду від 15.05.2018 року у справі № 902/408/17).

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши у розгляді справи, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), господарський суд на підставі ч. 2 ст. 235 ЦК України має виходити з того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей останній правочин. Якщо він суперечить закону, господарський суд має прийняти рішення про визнання його недійсним із застосуванням, за необхідності, відповідних правових наслідків. (п. 23 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019р. по справі № 927/451/18).

Питання щодо недійсності правочину через його удаваність може виникнути у особи, права та законні інтереси якої порушено укладеним правочином. Інтереси сторони договору, яка свідомо та з власної волі уклала договір, та яка тривалий час виконувала договір та приймала зустрічне виконання по договору а priori не можуть бути порушені удаваністю правочину, оскільки така сторона своїми свідомими та активними діями зробила договір реальним.

Водночас, колегія суддів апеляційного господарського суду відзначає, що наслідком визнання правочину удаваним не є визнання такого правочину припиненим належним виконанням, висновку про що помилково дійшов місцевий господарський суд.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування до спірних правовідносин, колегія суддів господарського суду апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність підстав вважати оскаржувані договори удаваними.

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду бере до уваги, що ТОВ «Луцьк Логістик» було свідомо укладено оспорювані Договори та вчинялися дії, спрямовані на його виконання (зокрема, отримання кредитних коштів у повному обсязі, укладення Додаткових угод із зобов`язанням щодо повернення отриманих кредитних коштів, тощо), що свідчить про реальність цих Договорів.

Водночас, необхідно відзначити помилковість висновку місцевого господарського про те, що учасниками провадження у цій справі було укладено договір комісії, оскільки за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента; комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії (ст. ст. 1011, 1013 ЦК України). Відтак, ОСОБА_4 та ПАТ «Діамантбанк» мали вирішити питання винагороди комісіонера (в цьому випадку - ПАТ «Діамантбанк») з боку ОСОБА_4 , чого, як свідчать матеріали справи, не встановлено місцевим господарським судом та не спростовано учасниками судового провадження, вчинено не було.

Поряд з цим, з урахуванням приписів ст. ст. 1054, 1058 ЦК України, вбачається, що ПАТ «Діамантбанк» та ОСОБА_4 мали особисту вигоду від укладених договорів у виді процентів; в свою чергу, ТОВ «Луцьк Логістик» за укладеними кредитними договорами отримало кредитні кошти у розмірах, погоджених у цих Договорах.

Крім того, зважаючи, що ТОВ «Луцьк Логістик» у поданій позовній заяві заявляє вимогу про визнання оскаржуваних Договорів (з усіма змінами та доповненнями) такими, що виконані належним чином та припинені належним виконанням, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне відзначити наступне.

Згідно зі ст. ст. 598, 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Однак, позивачем у матеріали справи не надано доказів, які б свідчили про повне виконання ним зобов`язань за Договором №№ 080, 081, 111 та 112 (з усіма змінами та доповненнями до цих Договорів), відтак, відсутні підстави вважати, що ТОВ «Луцьк Логістик» було виконано зобов`язання за укладеними з ПАТ «Діамантбанк» Договорами у встановленому чинним законодавством порядку та згідно з умовами цих Договорів.

Зазначені обставини були залишені місцевим господарським судом без уваги, що призвело до неправильного висновку про наявність підстав для задоволення поданої ТОВ «Луцьк Логістик» до ПАТ «Діамантбанк» позовної заяви.

У відповідності зі ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ст. 277 ГПК України).

Враховуючи наведене, та з огляду на межі повноважень господарського суду апеляційної інстанції, оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог повністю.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, ст. 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2019 року у справі №910/15197/18 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2019 року у справі № 910/15197/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким:

« 1. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьк Логістик" відмовити повністю.»

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьк Логістик" (43006, м. Луцьк, вул. Вахтангова, 14, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" (04112, м. Київ, Контрактова Площа, 10-А, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 10 572 (десять тисяч п`ятсот сімдесят дві гривні) 00 коп.

4. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/15197/18.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 12.09.2019 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

В.В. Куксов