УХВАЛА

11 вересня 2019 року

м. Київ

Справа № 915/1809/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицької Н. О. - головуючого, Могила С. К., Случа О. В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Управління комунального майна Миколаївської міської ради

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.04.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.07.2019 у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаїв-облтранс"

до Управління комунального майна Миколаївської міської ради

про визнання недійсним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

03.09.2019 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Управління комунального майна Миколаївської міської ради (далі - Управління) на рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.04.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.07.2019 у справі № 915/1809/18.

Подана касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтями 288, 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти, розміри ставок судового збору, порядок сплати та звільнення від сплати судового збору встановлено Законом України "Про судовий збір".

Підпунктом 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду встановлюється у розмірі - 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Положеннями пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір", передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позовну заяву у цій справі подано у 2018 році, вимога якої має немайновий характер.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2018 установлено у розмірі 1 762,00 грн.

З урахуванням зазначеного, за подання вищезазначеної касаційної скарги скаржник має сплатити судовий збір у сумі 3 524,00 грн (1 762,00 грн х 200 %).

Проте, в порушення зазначених вимог, до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Разом з цим, у поданій касаційній скарзі викладено клопотання Управління про відстрочення сплати судового збору, яке обґрунтовано призупиненням виконання казначейською службою платежів Управління, у тому числі щодо сплати судового збору.

Законом України "Про судовий збір" встановлено правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти, розміри ставок судового збору, порядок сплати та звільнення від сплати судового збору. Зокрема статтею 8 зазначеного закону передбачено право суду враховуючи майновий стан сторони за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Вивчивши клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору, судом зазначається, що за змістом статті 8 Закону України "Про судовий збір", обставини, пов`язані з обмеженнями бюджету скаржника на сплату судового збору не є підставою для відстрочення сплати судового збору.

З огляду на відсутність умов, визначених статтею 8 Закону України "Про судовий збір", не вбачається правових підстав для задоволення клопотання Управління про відстрочення сплати судового збору.

Частиною першою статті 119 ГПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 288 ГПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Крім того, частиною третьою статті 288 ГПК України передбачена можливість поновлення строку на касаційне оскарження у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 цього Кодексу.

Оскаржувана постанова Південно-західного апеляційного господарського суду ухвалена 17.07.2019, повний текст постанови складено та підписано 18.07.2019, отже з цього моменту почався перебіг двадцятиденного строку, встановленого для її оскарження в касаційному порядку. Таким чином, останнім днем для подання касаційної скарги на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду ухвалена 17.07.2019 було 07.08.2019, після цього процесуальний строк вважається таким, що пропущений.

Із касаційною скаргою Управління звернулося лише 23.08.2018, про що свідчить дата на поштовому конверті, в якому касаційна скарга на адресу Касаційного господарського суду, тобто після закінчення строку встановленого для подання касаційної скарги, передбаченого ГПК України.

У поданій касаційній скарзі зазначено, що оскаржувану постанову Управлінням було отримано 25.07.2019, а також викладено заяву Управління про поновлення строку подання касаційної скарги.

В поданій касаційній скарзі зазначена дата отримання Управлінням оскаржуваного судового рішення апеляційної інстанції - 25.07.2019, про що, на думку скаржника, свідчить відмітка вхідної кореспонденції від 25.07.2019 № 1301/10.01-07/19 на копії першої сторінки постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.07.2019, долученої до матеріалів касаційної скарги. Проте такі посилання суперечать приписам статті 288 ГПК України, оскільки учасник справи має право на поновлення пропущеного строку саме з дня вручення судового рішення, а не реєстрації на підприємстві.

Слід зауважити, що штамп Управління на копії оскаржуваної постанови не є належним доказом вручення зазначеної постанови саме 25.07.2019.

Такими доказами можуть бути, зокрема поштовий конверт зі штрихкодовим ідентифікатором у якому копія оскаржуваної постанови надійшла скаржникові.

Заява Управління про поновлення строку подання касаційної скарги, мотивована відсутністю у штаті Управління спеціалістів у галузі права, у зв`язку з чим представництво інтересів Управління здійснюється юридичним департаментом Миколаївської міської ради, який отримав текст оскаржуваної постанови 22.08.2019, після закінчення встановленого строку її оскарження.

Тому, у якості підстав для поновлення строку на касаційне оскарження Управління посилається на те, що основною умовою здійснення права на оскарження є обізнаність зі змістом оскаржуваного судового рішення.

Нормами ГПК України не передбачається автоматичного та безумовного поновлення строку на касаційне оскарження, у зв`язку з лише самим посиланням на дату отримання копії судового рішення. Дійсно, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку, проте для цього необхідно заявити відповідне клопотання, обґрунтувати поважність причин пропуску такого строку та надати суду відповідні докази.

Отже, саме лише посилання на дату отримання копії судового рішення, за відсутності відповідних та належних доказів на підтвердження її отримання, не дає підстав суду для його задоволення.

Відтак, зазначені доводи викладені Управлінням в обґрунтування клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, визнаються судом неповажним та таким, що не дають підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, з огляду на таке.

Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України з 1997 року, кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у контексті Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рябих проти Росії").

При цьому якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України").

Скаржником не надано жодних переконливих доказів на підтвердження наявності особливих і непереборних обставин, що перешкоджали Управлінню починаючи із 25.07.2019 (дата отримання оскаржуваної постанови, зазначена скаржником у клопотанні) звернутися до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою на рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.04.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.07.2019 у цій справі.

Слід зауважити, що можливість відновлення пропущеного процесуального строку пов`язується із наявністю саме поважних причин його пропуску. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Отже, колегія суддів не вважає обставини наведені у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження, поважними і такими, що дають підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, оскільки вони мають суб`єктивний характер, адже можливість вчасного подання касаційної скарги без порушень норм чинного законодавства залежала виключно від волевиявлення самого скаржника.

Наведені підстави для поновлення процесуального строку на подання касаційної скарги у справі № 915/1809/18 не можуть вважатися підставами, які б виправдовували втручання касаційного суду у принцип правової визначеності судового рішення (постанови апеляційного суду від 17.07.2019) зі спливом періоду часу із моменту набрання ним законної сили.

Відповідно до абзацу 3 частини третьої статті 292 ГПК України колегія суддів суду касаційної інстанції розглянула клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження та не вважає викладені обставини такими, які б об`єктивно перешкоджали скаржникові реалізувати своє право на подання касаційної скарги протягом законодавчо встановленого строку, тому підстави наведені у клопотанні про його поновлення визнаються судом неповажними та такими, що не підтверджуються доказами.

Відповідно до частини другої статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Відповідно до частини третьої статті 292 ГПК України касаційна скарга Відповідно до частини третьої статті 292 ГПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

З огляду на викладене, касаційна скарга Управління на рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.04.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.07.2019 у справі № 915/1809/18 підлягає залишенню без руху на підставі частин другої та третьої статті 292 ГПК України, із наданням скаржникові строку для усунення зазначених недоліків, шляхом надання суду: доказів сплати судового збору у сумі 3 524,00 грн; заяви про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням інших підстав для його поновлення і наданням відповідних доказів на підтвердження цих підстав.

Керуючись статтями 119, 174, 234, 288, 290-292 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Управління комунального майна Миколаївської міської ради на рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.04.2019 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.07.2019 у справі № 915/1809/18 залишити без руху та надати скаржнику строк для усунення її недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення даної ухвали скаржникові.

2. Роз`яснити Управлінню комунального майна Миколаївської міської ради, що у разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений строк, касаційну скаргу буде повернуто або у відкритті касаційного провадження буде відмовлено на підставі положень пункту 4 частини першої статті 293 ГПК України.

3. Копію цієї ухвали надіслати скаржникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ