РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.09.2019Справа № 910/8629/19

За позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УНІВЕРСАЛЬНА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ В УКРАЇНІ»

до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МОНОТРАНС ГРУП»

про стягнення заборгованості 71 470,34 грн.

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Мухіна Я.І.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УНІВЕРСАЛЬНА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ В УКРАЇНІ» (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МОНОТРАНС ГРУП» (відповідач) про стягнення 71 470,34 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним на підставі наданого відповідачем гарантійного листа № 1009/2018-14 від 11.09.2018 було надано останньому транспортно-експедиторські послуги, про що сторони підписали акт надання послуг № 271 від 30.09.2017 на суму 142 770,76 грн. Оскільки відповідачем надані послуги були оплачені лише частково в сумі 71 300,42 грн. та з огляду на незадоволення останнім вимоги позивача № 192 від 04.06.2019 про оплату наданих послуг в повному обсязі, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 71 470,34 грн. заборгованості за надані послуги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2019 позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УНІВЕРСАЛЬНА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ В УКРАЇНІ» залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

16.07.2019 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява № б/н від 15.07.2019 з викладом обставин та наданням доказів на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 08.07.2019.

Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про усунення позивачем недоліків позовної заяви у встановлений судом строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УНІВЕРСАЛЬНА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ В УКРАЇНІ» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/8629/19 та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

26.07.2019 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи. Заява судом задоволена.

01.08.2019 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач повідомив суд про те, що він не погоджується з обставинами та правовими підставами, викладеними позивачем в позовній заяві в якості обґрунтування позовних вимог та, відповідно, не погоджується із самими позовними вимогами.

07.08.2019 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшов супровідний лист із документами на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 про відкриття провадження у справі № 910/8629/19.

14.08.2019 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач заперечував проти відзиву відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від останніх до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі.

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем та відповідачем ухвали Господарського суду міста Києва від 18.07.2019 у справі № 910/8629/19.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, заяву про усунення недоліків позовної заяви, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст.ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МОНОТРАНС ГРУП» (відповідач) звернулося до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УНІВЕРСАЛЬНА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ В УКРАЇНІ» (позивач) з гарантійним листом № 1009/2018-4 від 11.09.2018, відповідно до якого гаратувало оплату залізничного тарифу, а також інших витрат, які будуть понесені ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УНІВЕРСАЛЬНА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ В УКРАЇНІ» при здійсненні митного оформлення залізничних вантажних вагонів ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МОНОТРАНС ГРУП» на станції Купянськ-Сорт.

На підставі зазначеного гарантійого листа позивачем було надано транспортно-експедиторські послуги на загальну суму 142 770,76 грн., що підтверджується доданою позивачем до позовної заяви копією акту надання послуг № 271 від 30.09.2018. Додаток до вказаного акту містить перелік послуг, наданих позивачем відповідачу, а також дату надання послуг та їх вартість. Зазначений акт та додаток до нього підписані сторонами без претензій з боку відповідача по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг).

У позовній заяві позивач зазначає, що відповідач згідно рахунку на оплату № 304 від 18.09.2018, виставленого позивачем, здійснив лише часткову оплату за надані позивачем послуги в розмірі 71 300,42 грн., що підтверджується позивачем наявною в матеріалах справи копією банківської виписки від 18.09.2018 по рахунку позивача № НОМЕР_1 .

За наведених обставин, заборгованість відповідача перед позивачем за надані останнім транспортно-експедиторські послуги згідно акту надання послуг № 271 від 30.09.2018 становить 71 470,34 грн. (142 770,76 грн. - 71 300,42 грн. = 71 470,34 грн.).

Враховуючи зазначене, 05.06.2019 позивач звернувся до відповідача з вимогою № 192 від 04.06.2019, відповідно до якої просив останнього протягом трьох днів з моменту отримання цієї вимоги перерахувати на рахунок ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УНІВЕРСАЛЬНА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ В УКРАЇНІ» заборгованість у сумі 71 470,34 грн.

З огляду на те, що відповідач відповіді на претензію не надав, а існуючу заборгованість не сплатив, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 71 470,34 грн. за надані транспортно-експедиторські послуги.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.ст. 76-79 ГПК України).

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 вказаної статті ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Згідно ст. 181 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) допускається укладання господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладання даного виду договорів.

Стосовно твердження відповідача, викладеного у відзиві на позовну заяву, про природу гарантійного листа суд зазначає наступне.

У спірному випадку гарантійний лист - це не гарантія в розумінні ст. 560 ЦК України, а документ що підтверджує зобов`язання відповідача здійснити оплату залізничного тарифу, а також інших витрат, які будуть понесені позивачем.

З огляду на зазначене, вчинені позивачем та відповідачем дії, які полягали у направленні відповідачем позивачу гарантійного листа № 1009/2018-4 від 11.09.2018, виставленні позивачем відповідачу рахунку на оплату № 304 від 18.09.2018, підписанні сторонами акту надання послуг № 271 від 30.09.2018 та додатку до нього, частковій оплаті відповідачем за надані позивачем послуги в сумі 71 300,42 грн., свідчать про вчинення сторонами у спрощений спосіб правочину, який за своєю правовою природою є договором надання послуг, що в свою чергу, свідчить про наявність між сторонами цивільних прав і обов`язків відповідно до ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов`язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частина 1 ст. 903 ЦК України встановлює обов`язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, встановлених у договорі, якщо останнім передбачено надання такої послуги за плату.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що згідно акту надання послуг № 271 від 30.09.2018 та додатку до нього позивач надав відповідачу транспортно-експедиторські послуги на загальну суму 142 770,76 грн., які мали бути оплачені відповідачем. Відповідачем було підписано акт надання послуг № 271 від 30.09.2018 на загальну суму 142 770, 76 грн. без зауважень і заперечень. Крім цього, додаток до цього акту з назвами станції призначення Купянськ-Сортировочний також підтверджує взаємозв`язок вказаного акту зі змістом гарантійного листа №1009/2018-14 від 11.09.2018 наданого ТОВ «МОНОТРАНС ГРУП».

Матеріалами справи також підтверджується, що відповідач здійснив лише часткову оплату за надані позивачем послуги в розмірі 71 300,42 грн., що підтверджується позивачем наявною в матеріалах справи копією банківської виписки від 18.09.2018 по рахунку позивача № НОМЕР_1 .

Суд відхиляє твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, стосовно того, що позивач не є перевізником, оскільки вказана обставина не відноситься до предмету спору.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів які б спростували надання позивачем відповідачу послуг зазначених в акті надання послуг № 271 від 30.09.2018.

Крім того, відповідач належними засобами доказування не довів обов`язок позивача надати відповідачу звіт про виконання доручення та виправдні документи.

Суд звертає увагу на те, що детально номера вагонів відповідача та інші дані наведено у додатку до акту надання послуг № 271 від 30.09.2018 на загальну суму 142 770,76 грн.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Матеріалами справи, підтверджується, що відповідач здійснив лише часткову оплату в сумі 71 300,42 грн. за надані позивачем послуги згідно акту надання послуг № 271 від 30.09.2018, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем становить 71 470,34 грн. (142 770,76 грн. - 71 300,42 грн. = 71 470,34 грн.).

Враховуючи наведені правові норми та зважаючи на встановлені судом обставини справи, а саме: надання позивачем транспортно-експедиційних послуг на загальну суму 142 770,76 грн., не виконання відповідачем свого обов`язку щодо повної сплати за надані позивачем послуги, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 71 470,34 грн. заборгованості за надані позивачем згідно акту надання послуг № 271 від 30.09.2018 транспортно-експедиційні послуги.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 71 470,34 грн. заборгованості за надані послуги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивачем у позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який складається із суми судового збору у розмірі 1 921,00 грн. за подання позовної заяви до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на повне задоволення позовних вимог, судовий збір в розмірі 1 921,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МОНОТРАНС ГРУП» (03189, м. Київ, вул. Вільямса Академіка, буд. 6-Д, оф. 43; ідентифікаційний код 42281117) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УНІВЕРСАЛЬНА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ В УКРАЇНІ» (01033, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 69; ідентифікаційний код 41148559) 71 470,34 грн. (сімдесят одну тисячу чотириста сімдесят гривень 34 коп.) заборгованості та 1 921,00 грн. (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну гривню 00 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 09.09.2019.

Суддя Гумега О.В.