ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.09.2019 Справа № 905/1322/19

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Демідової П.В., при секретарі судового засідання Бутовій Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 905/1322/19

за позовом Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Маріуполь Донецької області,

до Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ,

про стягнення збитків, що виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні, у розмірі 76 420,36 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

Суть справи:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь», звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення збитків, що виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні, у розмірі 76 420,36 грн.

В обґрунтування позовних вимог заявник посилається на те, що вагони №60357100, №56071640, №61654034, №61014817, №62314174 прибули з вантажем на станцію Авдіївка Донецької залізниці з недостачею, яка підтверджена складеними цією ж станцією комерційними актами №484809/398, № 484809/399, № 484809/400, №484809/401 від 07.12.2018 року, № 484809/402 від 08.12.2018 року.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 22 липня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі №905/1322/19, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження.

6 серпня 2019 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі з підстав обґрунтування позовних вимог неналежними доказами, а саме актом приймання-передачі вантажу, укладеного між вантажовідправником та позивачем і рахунком-фактурою на підтвердження дійсної сплати позивачем коштів за вантаж. Відповідач виходив з того, що Статутом залізниць України (статті 114-115) встановлено обмежену відповідальність залізниці в рамках вартості вантажу, визначеної у документі вантажовідправника.

Разом з відзивом на позовну заяву від відповідача до суду надійшла заява про застосування позовної давності, відповідно до якої відповідач вважає, що позивачем пропущено належний строк для звернення з позовною заявою до суду.

19 серпня 2019 року від позивача до суду надійшла відповідь на позовну заяву, згідно з якою позивач заперечує проти обставин, викладених відповідачем у відзиві. Позивач зазначив, що у даному випадку рахунок-фактура, акт приймання-передачі та платіжне доручення є належними доказами у розумінні приписів Статуту залізниць України, які підтверджують вартість втраченого товару.

Ухвалою суду від 2 вересня 2019 року відкладено розгляд справи на 12 вересня 2019 року.

Представники сторін у судове засідання не з`явились, про час та дату проведення судового засідання повідомлені належним чином.

За висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка сторін не перешкоджає вирішенню справи по суті.

З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, надані до матеріалів справи, суд,-

ВСТАНОВИВ:

5 грудня 2018 року зі станції Авдіївка Донецької залізниці вантажовідправником ПрАТ «АКХЗ» направлено вантаж Кокс доменний (вологий) за залізничною накладною № 53179693 із визначенням станції призначення станція Сартана Донецької області. Одержувачем вантажу визначений Позивач.

Під час оформлення накладної у вагонах № 60357100 вказано масу вантажу 40 000, 00 кг.; № 56071640 41 900, 00 кг.; № 61654034 41 350, 00 кг., № 61014817 41 850, 00 кг.; № 62314174 41 800, 00 кг.

Як свідчить розділ 26 накладної, маса вантажу визначена на вагонних вагах (100 т) відправником.

На станції відправлення вантаж прийнятий до перевезення без зауважень, про що свідчить підпис працівника станції відправлення.

7 грудня 2018 року на станції Сартана Донецької залізниці складено комерційні акти № 484809/398, № 484809/399, 484809/400, 484809/401, 484809/402.

Відповідно до зазначених вище комерційних актів на станції Сартана Донецької залізниці під час перевірки було виявлено, що маса вантажу у вагонах № 60357100, № 56071640, № 61654034, № 61014817, № 62314174 не відповідає масі, вказаній відправником у накладній.

Із комерційного акту № 484809/398 вбачається, що на станції Сартана Донецької залізниці було проведено контрольне зважування спірних вагонів та встановлено, що при зважуванні вагону №60357100 на справних 150-тонних вагонних вагах (держповірка від 07.09.2018р.) виявилось, що вага брутто 61 250 кг., тара 23 500 кг., нетто 37 750 кг., що менше даних, зазначених у накладній на 2 250 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люки зачинені, течі немає. Навантаження вантажу вище рівня бортів на 40-50 см, марковане однією полосою по довжині вагону вапном, слабко виражена, місцями не проглядається. У вагоні є виїмка над 1-7 люками, близько 1200/280/50 см., в районі виїмки маркування порушене. При повторному зважуванні вагону вага підтвердилася.

Із комерційного акту № 484809/399 вбачається, що на станції Сартана Донецької залізниці було проведено контрольне зважування спірних вагонів та встановлено, що при зважуванні вагону №56071640 на справних 150-тонних вагонних вагах (держповірка від 07.09.2018р.) виявилось, що вага брутто 62 750 кг., тара 23 500 кг., нетто 39 250 кг., що менше даних, зазначених у накладній на 2 650 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люки зачинені, течі немає. Навантаження вантажу вище рівня бортів на 40-50 см, марковане однією полосою по довжині вагону, вапном, слабко виражена, місцями не проглядається. У вагоні є виїмка над 4-7 люками, близько 600/280/50 см., в районі виїмки маркування порушене. При повторному зважуванні вагону вага підтвердилася.

Із комерційного акту № 484809/400 вбачається, що на станції Сартана Донецької залізниці було проведено контрольне зважування спірних вагонів та встановлено, що при зважуванні вагону №61654034 на справних 150-тонних вагонних вагах (держповірка від 07.09.2018р.) виявилось, що вага брутто 61 750 кг., тара 23 300 кг., нетто 38 450 кг., що менше даних, зазначених у накладній на 2 900 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люки зачинені, течі немає. Навантаження вантажу вище рівня бортів на 40-50 см, марковане однією полосою по довжині вагону, вапном, слабко виражена, місцями не проглядається. У вагоні є виїмка над 4-6 люками, близько 450/280/50 см., в районі виїмки маркування порушене. При повторному зважуванні вагону вага підтвердилася.

Із комерційного акту № 484809/401 вбачається, що на станції Сартана Донецької залізниці було проведено контрольне зважування спірних вагонів та встановлено, що при зважуванні вагону №61014817 на справних 150-тонних вагонних вагах (держповірка від 07.09.2018р.) виявилось, що вага брутто 63 400 кг., тара 23 100 кг., нетто 40 300 кг., що менше даних, зазначених у накладній на 1 550 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люки зачинені, течі немає. Навантаження вантажу вище рівня бортів на 40-50 см, марковане однією полосою по довжині вагону, вапном, слабко виражена, місцями не проглядається. У вагоні є виїмка над 5-7 люками, близько 450/280/50 см., в районі виїмки маркування порушене. При повторному зважуванні вагону вага підтвердилася.

Із комерційного акту № 484809/402 вбачається, що на станції Сартана Донецької залізниці було проведено контрольне зважування спірних вагонів та встановлено, що при зважуванні вагону №62314174 на справних 150-тонних вагонних вагах (держповірка від 07.09.2018р.) виявилось, що вага брутто 63 100 кг., тара 23 500 кг., нетто 39 600 кг., що менше даних, зазначених у накладній на 2 200 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люки зачинені, течі немає. Навантаження вантажу вище рівня бортів на 40-50 см, марковане однією полосою по довжині вагону, вапном, слабко виражена, місцями не проглядається. У вагоні є виїмка над 4-5 люками, близько 300/280/50 см., в районі виїмки маркування порушене. При повторному зважуванні вагону вага підтвердилася.

Відповідно до ст. 909 ЦК України та ч. 1 ст. 307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч.2 ст. 908 ЦК України та ч. 5 ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту). На підставі Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб (ст. 5 Статуту).

Ч.3 ст. 909 Цивільного кодексу України встановлено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Враховуючи викладене, та приписи статей 11 ЦК України та 174 ГК України, накладна є підставою для виникнення у сторін цієї угоди визначених в ній прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Пунктом а ч. 2 ст. 129 Статуту встановлено, що для засвідчення невідповідності маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Згідно із п.8 Правил складання актів, у тих випадках, коли різниця у масі вантажу,визначеній на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції

призначення, не перевищує норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення його маси нетто, комерційний акт не складається, а оформлення видачі вантажу провадиться у порядку, передбаченому Правилами видачі вантажів.

Відповідно до положень п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 N 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за N 862/5083, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані, становить 2 % маси, зазначеної в перевізних документах.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про залізничний транспорт» саме на залізницю покладено обов`язок збереження вантажу під час перевезення.

У розумінні Господарського кодексу України (ст. 306) перевезенням є господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання у тому числі залізницями.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 Господарського кодексу України, що кореспондується зі ст. 25 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст.ст. 110, 127 Статуту залізниць України, відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення і до моменту його видачі одержувачу, зокрема, перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу псування або пошкодження вантажу.

Виходячи з позиції відповідача, останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав відсутності в матеріалах справи належних доказів, що підтверджували б завдання збитків у розумінні приписів ст.114-115 Статуту залізниць України.

Статтею 114 Статуту залізниць України передбачено відшкодування залізницею фактичних збитків, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Відповідно до ст. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

За змістом ст. 22 ЦК України правом на відшкодування збитків наділена особа, якій таки збитки завдані.

Враховуючи викладене, важливим та визначальним у вирішенні спору у даній справі є визначення особи, якій завдано фактичні збитки.

На підтвердження завдання реальних збитків спричинених залізницею у вигляді недостачі вантажу позивачем долучено до матеріалів справи Акт прийому-передачі № 92326813 від 5 грудня 2018 року за договором 107/16Сб від 1.02.2016 року, Рахунок-фактуру № 92326813 від 5 грудня 2018 року, підписані з боку вантажовідправника та Позивача, та банківську виписку станом на 22 лютого 2019 року, з якої вбачається проведення розрахунків між учасниками за вказаним договором.

З Акту прийому-передачі вбачається, що за залізничною накладною № 53179693 5 грудня 2018 року Постачальник передав, а позивач прийняв 2 544, 350 тон вантажу загальною сумою 25 077 897, 42 грн. (враховуючи ПДВ) , у зв`язку з чим вантажовідправником виставлений Рахунок-фактуру № 92326813 від 5 грудня 2018 року на суму у розмірі 25 077 897, 42 грн.

Факт сплати зазначеного вантажу підтверджується банківською випискою, яка наявна в матеріалах справи, та не спростовується відповідачем.

За змістом акту прийому-передачі № 92326813 умови поставки сторони визначили FCA Авдіївка . за загальним правилом FCA Інкотермс вказує коли та де продавець передає товар покупцю. З зазначених умов акту приймання-передавання вбачається , що позивач прийняв товар в місці відправлення, прийнявши на себе ризики втрати товару за договором купівлі-продажу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач є належним стягувачем в межах обставин, які стали підставою позову. Також, суд зауважує, що в межах господарських правовідносин, позивачем належними та допустимими доказами підтверджені понесені ним збитки в частині втрати товару на загальну суму 76 420,36 грн. з урахуванням втраченої маси вантажу із застосуванням вимог п. 27 Правил видачі вантажів.

Як вже було зазначено вище, відповідач просив суд застосувати строк позовної давності. В обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України, відповідно до якої законодавцем встановлено спеціальну позовну давність звернення до суду з позовною заявою протягом 6 місяців з дня видачі вантажу. Відповідач просив суд застосувати саме цю норму, виходячи з неналежного виконання зобов`язань Кабінетом Міністрів України в частині приведення своїх нормативних актів у відповідність до норм Господарського кодексу України, а саме ст.ст. 134, 136 Статуту залізниць України.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною 1 статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Що стосується перевезення вантажів залізницею, то відповідно до ст. 136 Статуту залізниць, позови до залізниць можуть бути пред`явлені у шестимісячний термін, що обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту, яким передбачено також і 6-місячний строк для пред`явлення претензії, з визначенням певних умов, обставин, підстав та строку його обчислення.

За приписами ст. 134 Статуту залізниць, претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців. Зокрема, згідно з п. «а» частини другої цієї статті, зазначені терміни обчислюються з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується із частиною 4 статті 909, статтею 920 Цивільного кодексу України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, пункти 134, 136 Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу строку позовної давності за позовами про відшкодування збитків внаслідок недостачі вантажобагажу. Статут залізниць України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 і останні зміни в нього вносилися постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2002 №1973.

Господарський кодекс України, прийнятий Верховною Радою України 16.01.2003 за №436-IV і набрав чинності з 01.01.2004, та статтею 315 якого передбачено певні особливості обчислення строків позовної давності за договором перевезення, також є спеціальним законом, який повинен застосовуватися до правовідносин сторін переважно щодо норм права, як такий, що прийнятий пізніше та містить порядок обчислення строків позовної давності.

Відтак, положення пунктів 134, 136 Статуту залізниць України слід застосовувати у системному зв`язку з положенням статті 315 ГК України таким чином, що строк позовної давності починає свій перебіг з дня одержання відповіді на претензію позивача або з дня закінчення строку, встановленого частиною 3 статті 315 Господарського кодексу України для відповіді на претензію. Враховуючи, що дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності в розумінні цієї норми Господарського кодексу України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (ч. ч. 2, 3 ст. 315 ГК України) незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.

Така позиція суду кореспондується з позицією Верховного суду , висловленої у постанові від 10.09.2019 року по справі № 905/2303/18, учасниками якої були позивач та відповідач.

Дослідивши обставини справи, а саме врахувавши факт видачі вантажу 7.12.2018 року, суд зауважує , що звернення з позовом до залізниці упродовж 6 місяців після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію узгоджується з положеннями статті 315 Господарського кодексу України, а отже, дану позовну заяву було подано у належний строк.

У відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 74, 76, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення збитків, що виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні, у розмірі 76 420,36 грн. задовольнити.

Стягнути з Акціонерного Товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (87500, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Лепорського, будинок 1, ) суму збитків у розмірі 76 420, 36 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 921, 00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене в Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку передбаченому розділом IV ГПК України з урахуванням приписів перехідних положень.

Суддя П.В. Демідова

У судовому засіданні 12.09.2019р. складено та підписано повний текст рішення.

Інформацію щодо руху справи можна отримати на інформаційному сайті http://www.reyestr.court.gov.ua, веб-порталі "Судова влада України" (dn.arbitr.gov.ua).