РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.09.2019Справа № 910/7112/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛЬМА ОПАЛУБКА Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «РІСТ»

про стягнення 3 208 269,87 грн.,

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

за участю секретаря судового засідання

Тарасюк І.М.

Представники сторін:

від позивача: Коваль О.Л.

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «УЛЬМА ОПАЛУБКА Україна» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «РІСТ» про стягнення 3 208 269,87 грн. з яких: 1 278 656,83 грн. заборгованості за надані послуги з оренди опалубки та 1 929 613,04 грн. вартість неповернутої з оренди опалубки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань з оплати наданих послуг по оренді майна, а також його неповернення за договором оренди № 136/08-17 від 23.08.2017р.

Ухвалою від 05.06.2019р. судом було відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 03.07.2019р.

03.07.2019р. судом було відкладено підготовче засідання на 17.07.2019р.

17.07.2019р. судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.09.2019р.

Представник позивача у судовому засіданні надав усні пояснення по суті справи, згідно змісту яких позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 04.09.2019р., як і в попередні засідання суду не з`явився, відзиву на позов у строки, визначені ухвалою від 05.06.2019р., не подав, проте, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням №410.

Наразі, з огляду на неявку вказаного учасника судового процесу, суд зазначає наступне.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту п.1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з 10.07.2019р.

Отже, за висновками суду, неявка відповідача не перешкоджає розгляду спору у судовому засіданні 04.09.2019р.

В судовому засіданні 04.09.2019р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

23.08.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «УЛЬМА ОПАЛУБКА Україна» (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РІСТ» (орендар) було укладено договір оренди №136/08-17, за умовами п.1.1 якого орендодавець зобов`язується передати, а орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування (оперативну оренду) майно, найменування, перелік та вартість якого з урахуванням індексації визначено у загальних специфікаціях (додаток №1), які є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п.2.1 договору №136/08-17 від 23.08.2017р. орендар вступає в строкове платне користування об`єктом оренди з дати підписання сторонами акта приймання-передачі об`єкта оренди, за яким об`єкт оренди передається у користування орендарю.

Відповідно до п. 3.1 договору №136/08-17 від 23.08.2017р. орендар зобов`язаний повернути об`єкт оренди орендодавцю на склад не пізніше останнього робочого дня перед датою, яка вказана в додатковій угоді до договору як строк дії договору, якщо інше не передбачено цим договором, додатковою угодою до нього або нормами цивільного законодавства.

Пунктом 3.4.2 договору №136/08-17 від 23.08.2017р. передбачено, що якщо об`єкт оренди чи його складові потребують очистки або ремонту, то орендодавець вказує відповідну кількість товару в акті прийому-передачі та виставляє рахунок-фактуру згідно розцінок вказаних в додатку №3 до договору, які визначені у відсотках від вартості об`єкта оренди, вказаної у специфікаціях до договору. Орендар зобов`язаний оплатити вартість очистки та ремонту об`єкта оренди протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту виставлення орендодавцем рахунку-фактури. Факт надання послуг орендарю з очистки та ремонту об`єкта оренди (його складових) підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг, який сторони складають і підписують в такому ж порядку, як це передбачено розділом 8 цього договору.

Датою повернення об`єкту оренди вважається дата підписання акту повернення або дата відшкодування орендарем 100% вартості об`єкта оренди відповідно до п. 3.4 договору. Цим договором сторони також погоджують можливість і порядок викупу об`єкта оренди, такий викуп може бути здійснений з оформленням і підписанням сторонами акту підтвердження прийому-передачі права власності на об`єкт оренди чи його складові. Уразі викупу, ціна об`єкту оренду (його складових), що підлягає сплаті на користь орендодавця, визначається виходячи з вартості елементів опалубки, що визначена у специфікаціях до договору (з врахуванням коригування вартості об`єкта оренди, що здійснюється в порядку, передбаченому п. 7.3 договору), з додаванням до цієї вартості податку на додану вартість за ставкою, встановленою чинним в Україні законодавством на дату такого випадку, або окремо вказується у акті підтвердження прийому-передачі права власності і повинна бути сплачена орендарем протягом 5 (п`яти) банківський днів з дати такого акту (п. 3.7 договору №136/08-17 від 23.08.2017р.).

У п.7.1 договору №136/08-17 від 23.08.2017р. визначено, що за користування об`єктом оренди орендар зобов`язаний щомісячно сплачувати орендодавцю орендну плату. Ставка орендної плати на місяць вказується у додатковій угоді до цього договору, підписаній сторонами. Розмір чи ставка орендної плати може бути змінено у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 7.5 договору №136/08-17 від 23.08.2017р. початком оплачуваного періоду за договором є дата дня одержання об`єкта оренди орендодавцем (дата підписання акту приймання-передачі (видачі) об`єкта оренди. Закінчення оплачуваного періоду по оренді за договором є дата дня підписання акту повернення об`єкту оренди. Орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату за поточний місяць оренди не пізніше 10 (десятого) числа кожного поточного місяця користування об`єктом оренди. За перші 30 календарних днів орендар сплачує орендну плату у вигляді 100% попередньої оплати.

Відповідно до п. 8.1 укладеного між сторонами правочину приймання-передача послуг з користування об`єктом оренди за цим договором здійснюється щомісячно за актом приймання передачі наданих послуг.

Проект акту орендодавець складає, підписує і передає орендарю у двох примірниках не пізніше 10 числа місяця, наступного за тим місяцем, в якому надавались послуги за цим договором. Від імені орендодавця акт має право підписувати уповноважений відповідним наказом орендодавця представник, при цьому такий акт вважається належним чином підписаним орендодавцем виключно за умов його затвердження генеральним директором орендодавця (п. 8.2 договору №136/08-17 від 23.08.2017р.).

Орендар зобов`язаний розглянути проект кожного акту, підписати кожний його примірник та скріпити своєю печаткою і повернути один підписаний і скріплений своєю печаткою примірник акту орендодавцю не пізніше 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання акту від орендодавця (п. 8.3 договору №136/08-17 від 23.08.2017р.).

Пунктом 8.4 договору №136/08-17 від 23.08.2017р. визначено, що у разі, якщо орендар вчасно не повертає орендодавцю належним чином оформлений акт приймання-передачі наданих послуг, послуги вважаються наданими орендареві належним чином та прийнятими орендарем без будь-яких зауважень та претензій з боку орендаря. Датою приймання-передачі послуг вважається дата, яка вказана в акті приймання-передачі послуг.

У додатку №1 до договору №136/08-17 від 23.08.2017р. контрагентами викладено специфікації (перелік об`єктів оренди та їх ціну).

Пунктом 10.3 договору №136/08-17 від 23.08.2017р. передбачено, що у разі ухилення орендарем від повернення об`єкта оренди або його складових відповідно до цього договору, до чого прирівнюється ухилення від підписання будь-якого акту повернення, вважається, що об`єкт оренди втрачений орендарем і орендодавець має право вимагати відшкодування вартості втраченого об`єкта.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до дати, визначеної у додатковій угоді до договору, але у будь-якому разі до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань по договору (п.9.1 договору №136/08-17 від 23.08.2017р.).

У п.10.4 договору №136/08-17 від 23.08.2017р. унормовано, що орендодавець має право відмовитись від договору оренди в односторонньому порядку і вимагати повернення об`єкта оренди, у разі прострочення орендарем виконання грошових зобов`язань за договором. У разі відмови орендодавця від договору, договір є розірваним з моменту відправлення орендодавцем орендареві повідомлення про відмову від договору.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №136/08-17 від 23.08.2017р. як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у сторін взаємних цивільних прав та обов`язків з оренди майна.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору №136/08-17 від 23.08.2017р. Товариством з обмеженою відповідальністю «УЛЬМА ОПАЛУБКА Україна» було передано, а Товариством з обмеженою відповідальністю «РІСТ» прийнято у строкове, платне користування обладнання у загальній кількості 6958 одиниць вартістю 7 102 497,19 грн., про що сторонами складено та підписано акти прийому-передачі видачі елементів в оренду зі складу.

Відповідачем протягом розгляду справи обставини належного виконання позивачем своїх обов`язків за договором №136/08-17 від 23.08.2017р. в частині передання обладнання орендарю заперечено не було.

Одночасно, згідно представлених до матеріалів справи актів приймання-передачі повернення елементів з оренди на склад у вересні-жовтні 2018р. орендарем було повернуто частину обладнання орендодавцю, а саме у кількості 4893 елементи опалубки.

Наразі, за користування елементами опалубки у червні-жовтні 2018р. орендодавцем було нараховано плату на загальну суму 1 313 308,88 грн.

Одночасно, на виконання п.п.8.1, 8.2 договору №136/08-17 від 23.08.2017р. позивачем було складено акти наданих послуг та скеровано їх на адресу відповідача. На підтвердження направлення вказаних актів позивачем надано до матеріалів справи опис вкладення у цінний лист та фіскальний чек від 26.04.2019р. Вказані документи було вручено адресату, що підтверджується даними з офіційного сайту Публічного акціонерного товариства «Укрпошта».

Проте, за поясненнями позивача, підписані екземпляри актів наданих послуг відповідачем повернуто не було.

Як вказувалось вище, п. 8.3 договору №136/08-17 від 23.08.2017р. передбачено, що орендар зобов`язаний розглянути проект кожного акту, підписати кожний його примірник та скріпити своєю печаткою і повернути один підписаний і скріплений своєю печаткою примірник акту орендодавцю не пізніше 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання акту від орендодавця.

Пунктом 8.4 договору №136/08-17 від 23.08.2017р. визначено, що у разі, якщо орендар вчасно не повертає орендодавцю належним чином оформлений акт приймання-передачі наданих послуг, послуги вважаються наданими орендареві належним чином та прийнятими орендарем без будь-яких зауважень та претензій з боку орендаря. Датою приймання-передачі послуг вважається дата, яка вказана в акті приймання-передачі послуг.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що послуги згідно актів за червень-жовтень 2018р. на суму 1 313 308,88 грн. вважаються наданими орендареві належним чином та прийнятими орендарем без будь-яких зауважень та претензій з боку орендаря.

Однак, як вказує Товариство з обмеженою відповідальністю «УЛЬМА ОПАЛУБКА Україна», Товариством з обмеженою відповідальністю «РІСТ» орендну плату за червень-жовтень 2018р. в повному обсязі сплачено не було, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість в сумі 1 278 656,83 грн., що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

У п.7.1 договору №136/08-17 від 23.08.2017р. визначено, що за користування об`єктом оренди орендар зобов`язаний щомісячно сплачувати орендодавцю орендну плату. Ставка орендної плати на місяць вказується у додатковій угоді до цього договору, підписаній сторонами. Розмір чи ставка орендної плати може бути змінено у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 7.5 договору №136/08-17 від 23.08.2017р. початком оплачуваного періоду за договором є дата дня одержання об`єкта оренди орендодавцем (дата підписання акту приймання-передачі (видачі) об`єкта оренди. Закінчення оплачуваного періоду по оренді за договором є дата дня підписання акту повернення об`єкту оренди. орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату за поточний місяць оренди не пізніше 10 (десятого) числа кожного поточного місяця користування об`єктом оренди. За перші 30 календарних днів орендар сплачує орендну плату у вигляді 100% попередньої оплати.

За таких обставин, виходячи з приписів чинного законодавства та умов укладеного між сторонами правочину, суд дійшов висновку, що строк внесення орендарем орендної плати за користування об`єктами оренди у червні-жовтні 2018р. згідно договору №136/08-17 від 23.08.2017р., настав.

Проте, як зазначалось, Товариством з обмеженою відповідальністю «РІСТ» орендну плату за червень-жовтень 2018р. в повному обсязі сплачено не було, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість в сумі 1 278 656,83 грн. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги чинного законодавства, враховуючи те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, та належних і допустимих у розумінні ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказів виконання в повному своїх обов`язків за договором №136/08-17 від 23.08.2017р. в частині сплати орендних платежів не надав, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛЬМА ОПАЛУБКА Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «РІСТ» в частині стягнення основного боргу в сумі 1 278 656,83 грн.

Виходячи з принципів повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, суд також дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛЬМА ОПАЛУБКА Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «РІСТ» про стягнення відшкодування вартості неповернутої з оренди опалубки в розмірі 1 929 613,04 грн. При цьому, суд виходить з наступного.

За приписами ст.591 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (ч.2 ст.653 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 3 ст.291 Господарського кодексу України передбачено, що договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

У п.10.4 договору №136/08-17 від 23.08.2017р. унормовано, що орендодавець має право відмовитись від договору оренди в односторонньому порядку і вимагати повернення об`єкта оренди, у разі прострочення орендарем виконання грошових зобов`язань за договором. У разі відмови орендодавця від договору, договір є розірваним з моменту відправлення орендодавцем орендареві повідомлення про відмову від договору.

Наразі, суд зазначає, що частиною 3 ст.6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

У ст.627 вказаного нормативно-правового акту зазначено, що до сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Конституційним Судом України у рішенні від 11.07.2014р. №7-рп/2013 по справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» наголошено, що свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Отже, умови договору стосовно права орендодавця відмовитись від договору оренди в односторонньому порядку і вимагати повернення об`єкта оренди, у разі прострочення орендарем виконання грошових зобов`язань за договором в повному обсязі узгоджуються з принципом свободи договору та є результатом волевиявлення обох контрагентів.

Судом вище було встановлено, що відповідачем було порушено свої грошові зобов`язання за договором №136/08-17 від 23.08.2017р., а саме не внесено в повному обсязі орендну плату за червень-жовтень 2018р.

Як свідчать матеріали справи, 26.04.2019р. позивачем було скеровано на адресу відповідача вимогу №074/1 від 24.04.2019р., в якій повідомлено про відмову орендодавця від договору та висловлено вимогу про погашення заборгованості та повернення з оренди елементів опалубки у кількості 2065 одиниць чи сплату їх вартості у розмірі 1 929 613,04 грн.

На підтвердження направлення вимоги позивачем надано до матеріалів справи опис вкладення у цінний лист та фіскальний чек від 26.04.2019р. Вказаний документ було вручено адресату, що підтверджується даними з офіційного сайту Публічного акціонерного товариства «Укрпошта».

Отже, виходячи зі змісту п.10.4 договору №136/08-17 від 23.08.2017р., укладений між сторонами правочин є розірваним.

Відповідно до п. 3.1 договору №136/08-17 від 23.08.2017р. орендар зобов`язаний повернути об`єкт оренди орендодавцю на склад не пізніше останнього робочого дня перед датою, яка вказана в додатковій угоді до договору як строк дії договору, якщо інше не передбачено цим договором, додатковою угодою до нього або нормами цивільного законодавства.

Датою повернення об`єкту оренди вважається дата підписання акту повернення або дата відшкодування орендарем 100% вартості об`єкта оренди відповідно до п. 3.4 договору. Цим договором сторони також погоджують можливість і порядок викупу об`єкта оренди, такий викуп може бути здійснений з оформленням і підписанням сторонами акту підтвердження прийому-передачі права власності на об`єкт оренди чи його складові. Уразі викупу, ціна об`єкту оренду (його складових), що підлягає сплаті на користь орендодавця, визначається виходячи з вартості елементів опалубки, що визначена у специфікаціях до договору (з врахуванням коригування вартості об`єкта оренди, що здійснюється в порядку, передбаченому п. 7.3 договору), з додаванням до цієї вартості податку на додану вартість за ставкою, встановленою чинним в Україні законодавством на дату такого випадку, або окремо вказується у акті підтвердження прийому-передачі права власності і повинна бути сплачена орендарем протягом 5 (п`яти) банківський днів з дати такого акту (п. 3.7 договору №136/08-17 від 23.08.2017р.).

Пунктом 10.5 договору №136/08-17 від 23.08.2017р. визначено, що у випадку, передбачено п.10.4 договору, орендар зобов`язаний негайно, не пізніше 5 робочих днів з моменту розірвання договору повернути об`єкт оренди в нормальному технічному стані, який обумовлений положеннями цього договору.

Пунктом 10.3 договору №136/08-17 від 23.08.2017р. передбачено, що у разі ухилення орендарем від повернення об`єкта оренди або його складових відповідно до цього договору, до чого прирівнюється ухилення від підписання будь-якого акту повернення, вважається, що об`єкт оренди втрачений орендарем і орендодавець має право вимагати відшкодування вартості втраченого об`єкта.

За таких обставин, з огляду на наведене, суд дійшов висновку, що строк повернення обладнання (елементів опалубки), яке було надано відповідачу у користування на підставі договору №136/08-17 від 23.08.2017р., настав.

Як було встановлено вище, Товариством з обмеженою відповідальністю «УЛЬМА ОПАЛУБКА Україна» було передано, а Товариством з обмеженою відповідальністю «РІСТ» прийнято у строкове, платне користування обладнання у загальній кількості 6958 одиниць, про що сторонами складено та підписано акти прийому-передачі видачі елементів в оренду зі складу.

Одночасно, згідно представлених до матеріалів справи актів приймання-передачі повернення елементів з оренди на склад у вересні-жовтні 2018р. орендарем було повернуто частину обладнання орендодавцю, а саме у кількості 4893 елементи опалубки.

Тобто, з наведеного полягає, що відповідачем не було повернуто 2065 елементи опалубки загально вартістю 1 929 613,04 грн. При цьому, судом враховано, що вартість неповернутого обладнання позивачем визначено у відповідності до п.3.7 договору, виходячи з цін, які погоджено сторонами у специфікаціях до договору №136/08-17 від 23.08.2017р. (додаток №1).

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку щодо наявності у позивача права вимагати від відповідача вартості неповернутого з оренди обладнання.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Проте, всупереч обов`язку з доказування, відповідачем належних та допустимих у розумінні ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказів виконання своїх обов`язків з повернення обладнання чи відшкодування його вартості позивачу надано не було.

За таких обставин, з урахуванням всього вищевикладеного, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості та наявності підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛЬМА ОПАЛУБКА Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «РІСТ» про стягнення відшкодування вартості неповернутої з оренди опалубки в розмірі 1 929 613,04 грн.

Згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РІСТ» (03134, м.Київ, Святошинський район, ВУЛ.СИМИРЕНКА, будинок 36, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛЬМА ОПАЛУБКА Україна» (03148, м.Київ, вул.Гната Юри, будинок 9, кімната 414, ) заборгованість в сумі 1278656,83 грн., відшкодування вартості неповернутої з оренди опалубки в розмірі 1 929 613,04 грн. та судовий збір в розмірі 48 124,05 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 12.09.2019р.

Суддя Спичак О.М.