ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"03" вересня 2019 р. Справа № 924/656/19

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Виноградової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Сарело Р.О., розглянувши матеріали справи

за позовом акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі регіональної філії Південно-Західна залізниця акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ

до акціонерного товариства Подільський цемент, с. Гуменці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області

про стягнення 494387,67 грн. та 158820,00 грн.

за участю представників:

позивача: Оніщук О.В. згідно з ордером від 18.07.2019 р. серії АА №1002610

відповідача: Андрейко О.О. - згідно з довіреністю від 25.06.2019 р. №1

Ухвала постановляється 03.09.2019 р., оскільки підготовче засідання 21.08.2019 р. відкладалось.

У засіданні оголошено вступну і резолютивну частини ухвали.

встановив: у провадженні господарського суду Хмельницької області перебуває справа №924/656/19 за позовом акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі регіональної філії Південно-Західна залізниця акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ до акціонерного товариства Подільський цемент, с. Гуменці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області про стягнення 494387,67 грн. та 158820,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач, посилаючись на умови договору про надання послуг від 15.02.2018 р. №10155/ЦТЛ-2018, договору про експлуатацію залізничної під`їзної колії при станції Гуменці Південно-Західної залізниці від 01.05.2014 р. №379, Єдиного технологічного процесу роботи під`їзної колії ПАТ Подільський цемент, зазначає, що упродовж грудня 2018 р. та січня 2019 р. відповідачем було замовлено неспроможну до опрацювання кількість вантажів, внаслідок чого позивачем було затримано вагони на станції призначення та на підходах в очікуванні подачі під вантажні операції з вини відповідача. За час затримки вагонів позивачем нараховано збір за зберігання вантажів. Як на правову підставу позову посилається на ст. ст. 16, 525, 526, 614, 629, 901, 908 ЦК України, ст. ст. 179, 193, 307 ГК України, ст. 12 Закону України "Про транспорт", ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", ст. ст. 27, 36, 46, 71, 76, 119 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. №457, п. 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. №644, п. 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 р. №334, Правила перевезення вантажів залізничним транспортом України, затверджені наказом Міністра транспорту та зв`язку України від 25.05.1999 р. №113, Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затверджений наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 р. №317.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (від 10.07.2019 р.) з огляду на положення графи 12 п. 11 договору №379 від 01.05.2014 року щодо максимальної переробної спроможності (541 вагонів за добу) вважає, що АТ Подільський цемент мало змогу прийняти вагони, а залізниця порушила свої зобов`язання щодо передачі вагонів на передавальні колії. Не погоджується з позовними вимогами щодо стягнення по накопичувальних картках №22010029 від 22.01.2019 року, №28120646 від 28.12.2018 року, №31120653 від 31.12.2019 року. Зокрема, стягнення здійснено в подвійному розмірі, що не відповідає вимогам законодавства (відсутні докази ускладнень на станції, в окремих картках вказано неправильні підстави нарахувань, накази про збільшення збору не підписані начальником залізниці, не надано доказів повідомлення за дві години про збільшену ставку збору); акт загальної форми ГУ23а №1 від 20.12.2019 року, який стосується накопичувальної картки №22010029, не підписаний; не додано акту №1908 від 27.12.2018 року про початок затримки вагонів, по яких нараховано збір відповідно до накопичувальної картки №31120653; не додано наказів про затримку вагонів на підходах до станції; не надано документів на підтвердження нарахування та визначення до сплати ПДВ. Також просить застосувати строк позовної давності. До відзиву додано запитання позивачу про обставини, що мають значення для справи, в порядку ст. 90 ГПК України.

Позивач у відповіді на відзив (від 15.07.2019 р.) спростовує доводи і аргументи відповідача, наведені у відзиві, та заперечує щодо спливу строку позовної давності. Крім того, надав відповіді на запитання відповідача (від 13.08.2019 р.) відповідно до ст. 90 ГПК України.

Також від позивача надійшли додаткові пояснення від 28.08.2019 р. щодо максимальної переробної спроможності та максимальної подачі вагонів, наказів залізниці, нарахувань ПДВ, від 02.09.2019 р. щодо ускладнень роботи станції.

Відповідач у запереченнях (від 14.08.2019 р.) наголосив на можливості приймання більшої кількості вагонів та відсутності доказів у підтвердження наявності ускладнень на станції, звернувши увагу на перебування вагонів лише на передавальній колії та невідповідність складеним станцією Хмельницький документів (зокрема, наказу) встановленим вимогам. Зазначив, що позивач не має права стягувати ПДВ, оскільки не нарахував такого податкового зобов`язання за датою оформлення документів.

Від відповідача надійшли пояснення (від 02.09.2019 р.), в яких наголосив на тому, що подій ускладнення в роботі станції у період затримки вагонів не було, позивачем доказів наявності ускладнень не надано, а тому обставина наявності таких ускладнень з огляду на ч. 2 ст. 74 ГПК України є встановленою.

Представники позивача в підготовчому засіданні підтвердили намір підтримувати позов.

Представник відповідача в підготовчому засіданні підтвердив свою позицію, викладену у відзиві та поясненнях.

Також від відповідача надійшло клопотання (від 30.08.2019 р.), в якому, посилаючись на ст. 124 Статуту АТ "Українська залізниця" щодо підписання документів від імені товариства щонайменше двома особами, п. 2. ч. 1 ст. 226 ГПК України, просив залишити позовні заяви АТ "Українська залізниця" без розгляду, оскільки вони підписані одним представником ОСОБА_1 .

Додатково представником відповідача у засіданні звернуто увагу на невідповідність долученого до позовних заяви ордеру представника позивача встановленим вимогам щодо зазначення назви органу, в якому надається правова допомога адвокатом.

Представник позивача проти клопотання відповідача заперечила з підстав його необґрунтованості, наголосивши на тому, що позовні заяви підписані представником позивача адвокатом, який діє на підставі ордеру. Зазначила, що ордер відповідає договору про надання правової допомоги щодо представництва адвокатом інтересів позивача в судах, який не передбачає обмежень.

Судом враховується, що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Так, частинами 1, 3 ст. 56 ГПК України регламентовано, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Приписами ст. 58 ГПК України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

При цьому повноваження адвоката як представника, за приписами ч. 4 ст. 60 ГПК України, які в даному випадку є законодавчими нормами спеціальної дії, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Як убачається з матеріалів справи, позовна заява підписана представником АТ "Українська залізниця" М. ОСОБА_2 Помазановою, до позовної заяви додано копію ордеру серії КС №138384 від 24.05.2019 р. на представництво адвокатом Помазановою М.В. інтересів АТ "Українська залізниця", зокрема у судах всіх інстанцій без обмеження повноважень.

З огляду на зазначене, посилання відповідача на відсутність на позовних заявах підписів двох представників позивача не є підставою для залишення позовних заяв без розгляду відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

При цьому судом також враховано позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 р. у справі №9901/736/18.

Щодо доводів відповідача про неналежне зазначення назви органу, в якому надається правова допомога адвокатом, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Відповідно до ч. 3 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (пункт 6 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затверджене рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41) (далі - Положення).

Відповідно до підпункту 15.4 пункту 15 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року №36, ордер має містити назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом, із зазначенням за необхідності виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідальність за достовірність вказаних в ордері даних несе адвокат (особа, яка видала ордер) (пункт 16 Положення).

З доданого до позовних заяв ордеру не вбачається заборон на представництво інтересів позивача в судах, зокрема, господарському суді Хмельницької області. Як зазначалося вище, ордер від 24.05.2019 р. виданий на представництво адвокатом Помазановою М.В. інтересів АТ "Українська залізниця", зокрема у судах всіх інстанцій без обмеження повноважень.

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, залишення позовів без розгляду у зв`язку з незазначенням в ордері назви конкретного судового органу, в якому може бути надана правова допомога адвокатом, є проявом правового формалізму з боку суду при вирішенні питання прийнятності позовної заяви, який непропорційно обмежує право особи на розгляд її справи судом.

Застосування судом правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, повинно відбуватись із урахуванням обставин конкретної справи та забезпеченням ефективного захисту прав, свобод та законних інтересів. Формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень може призвести до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Так, у рішенні від 08 грудня 2016 року у справі «ТОВ «ФРІДА» проти України» (заява №24003/07) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Проте встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. Крім того, обмеження буде несумісним із п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), якщо воно не переслідує законну мету, та у разі відсутності розумного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення від 17 січня 2012 року у справі «Станев проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06).

Згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийнятності позовної заяви є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France, заява №23805/94) ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» (Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97) та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Perez de Rada Cavanilles v. Spain) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання, а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З огляду на зазначене, судом не встановлено наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України, для залишення позовних заяв без розгляду.

Будь - яких інших клопотань, в тому числі щодо обставин, які потребують дослідження в порядку ст. 182 ГПК України, суду не подано.

З огляду на зазначене, беручи до уваги вчинення процесуальних дій у справі для виконання завдань підготовчого провадження, встановлених частиною 1 ст. 177 ГПК України, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Керуючись ст. ст. 121, 177, 182, 185, 195, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У клопотанні відповідача (від 30.08.2019 р.) про залишення позовних заяв без розгляду відмовити.

Закрити підготовче провадження у справі №924/656/19.

Призначити справу №924/656/19 до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 14:30 год. 24 вересня 2019 р.

Засідання відбудеться у приміщенні господарського суду Хмельницької області за адресою: м. Хмельницький, майдан Незалежності, 1.

Участь учасників справи у судовому засіданні не є обов`язковою.

Ухвала набирає законної сили 03.09.2019 р., оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 04.09.2019 р.

Суддя В.В. Виноградова

Віддрук. 5 прим.: 1 до справи, 2, 3 АТ Укрзалізниця (МСП 03680, м. Київ-150, вул. Єжи Гедройця,5; 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5), 4 РФ Південно-Західна залізниця АТ Українська залізниця (МСП 01601, м. Київ-30, вул. Лисенка, 6), 5 АТ Подільський цемент (32325, Хмельницька область, Кам`янець-Подільський район, с. Гуменці, вул. Хмельницьке шосе, 1-А). Всім рек. з пов. про вруч.