РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.09.2019Справа № 904/485/19

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Колорит-Плюс»
До1. Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 2. Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство "Машинобудівник"
Прозвільнення майна з-під арешту
Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

за участю секретаря судового засідання

Тарасюк І.М.

Представники сторін:

від позивача: Моженко Є.Ф.

від відповідача 1: не з`явився

від відповідача 2: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Колорит-Плюс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просить суд зняти арешт з рухомого майна за договором застави автомобільного транспорту №22-06 від 27.02.2006, належного Товариству з обмеженою відповідальністю "Колорит-Плюс", а саме:

- КАМАЗ 55111, д/н НОМЕР_1 , 1999 р.в. № кузова НОМЕР_2 ;

- ЗІЛ 133 д/н НОМЕР_3 , 1992 р.в. № кузова НОМЕР_4 ;

- ГАЗ 31029, д/н НОМЕР_5 , 1994 р.в. № кузова НОМЕР_6 ;

- ГАЗ 3110, д/н НОМЕР_7 , 1999 р.в № кузова НОМЕР_8 ;

- Nissan Patrol, д/н НОМЕР_9 р.в. № кузова НОМЕР_10 ;

- ВАЗ 21103, д/н НОМЕР_11 2001 р.в. № кузова НОМЕР_12 ;

- ГАЗ 3307 СПГ, д/н НОМЕР_13 , 1993 р.в. № кузова НОМЕР_14 ;

- ГАЗ 270500, д/н НОМЕР_15 , 1998 р.в.;

- ГАЗ 33021, д/н НОМЕР_16 р.в. № кузова НОМЕР_17 .

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для зняття арешту з рухомого майна, накладеного Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яке є власністю позивача згідно мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2015р. у справі №35/5005/3635/2012.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2019 матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Колорит-Плюс" до Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зняття арешту з рухомого майна разом із доданими до неї документами передано за виключною підсудністю до Господарського суду м. Києва.

Ухвалою Господарського суду м. Києва № 904/485/19 від 18.03.2019 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Колорит-Плюс" залишено без руху.

05.04.2019р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Колорит-Плюс" надішли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 18.03.2019р.

Ухвалою від 10.04.2019р. відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 15.05.2018р.; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю підприємство "Машинобудівник".

15.05.2019р. судом було відкладено підготовче засідання на 29.05.2019р.

29.05.2019р. судом було відкладено підготовче засідання на 12.06.2019р.

У зв`язку з перебуванням судді Спичака О.М. 12.06.2019р. на лікарняному, судове засідання не відбулось.

Ухвалою від 18.06.2019р. призначено підготовче засідання на 10.07.2019р.

10.07.2019р. представником позивача було подано клопотання про залучення до участі у справі в якості відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство "Машинобудівник".

Ухвалою від 10.07.2019р. залучено до участі у справі в якості відповідача 2 Товариство з обмеженою відповідальністю підприємство "Машинобудівник".

10.07.2019р. судом було відкладено підготовче засідання на 31.07.2019р.

Відповідач 2 у відзиві проти задоволення позовних вимог не заперечував та зауважив, що спірне рухоме майно було передано у власність позивача на виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою від 12.11.2015р. Господарського суду Дніпропетровської області.

31.07.2019р. судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.09.2019р.

Представником позивача було надано усні пояснення по суті спору, згідно змісту яких позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Представники відповідачів 1 та 2 у судове засідання 04.09.2019р. не з`явились, проте, про дату, час та місце розгляду справи по суті були повідомлені належним чином. Відповідач 1 відзиву на позов не подав.

Наразі, з огляду на неявку вказаних учасників судового процесу, суд зазначає наступне.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту п.1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з 10.07.2019р.

Отже, за висновками суду, неявка відповідачів не перешкоджає розгляду спору у судовому засіданні 04.09.2019р.

В судовому засіданні 04.09.2019р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Як свідчать матеріали справи, у провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебувала справа №35/5005/3635/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства «Інноваційно-промисловий банк» в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Інноваційно-промисловий банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства «Машинобудівник» про звернення стягнення на предмет іпотеки та застави на суму 12 810 431,73 грн.

Рішенням від 04.02.2014р. Господарського суду Дніпропетровської області у справі №35/5005/3635/2012 у позові Публічного акціонерного товариства «Інноваційно-промисловий банк» в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Інноваційно-промисловий банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства «Машинобудівник» про звернення стягнення на предмет іпотеки та застави на суму 12 810 431,73 грн. відмовлено.

Постановою від 19.05.2014р. Дніпропетровського апеляційного господарського суду рішення від 04.02.2014р. Господарського суду Дніпропетровської області у справі №35/5005/3635/2012 скасовано, позовні вимоги задоволено: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Машинобудівник» на користь публічного Акціонерного товариства «Інноваційно-промисловий банк» в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Інноваційно-промисловий банк» 12810431,73 грн.; звернено стягнення на предмети іпотеки та застави; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства «Машинобудівник» на користь Публічного акціонерного товариства «Інноваційно-промисловий банк» в особі Дніпропетровської філії публічного акціонерного товариства «Інноваційно-промисловий банк» судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції в сумі 64 380,00 грн. та судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції в сумі 36 540,00 грн.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.06.2014р. у справі №35/5005/3635/2012 виправлено допущену описку у резолютивній частині постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.05.2014 р. у справі №35/5005/3635/2012.

18.06.2014р. на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.05.14р. та ухвали Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.06.2014р. Господарським судом Дніпропетровської області було видано відповідні накази.

Постановою від 01.08.2014р. ВП №44219759 відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про відкриття виконавчого провадження було відкрито виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2014р. у справі №35/5005/3635/2012 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства «Машинобудівник» на користь Публічного акціонерного товариства «Інноваційно-промисловий банк» в особі Дніпропетровської філії публічного акціонерного товариства «Інноваційно-промисловий банк» 12 810 431,73 грн., шляхом звернення стягнення на предмети іпотеки та застави.

Відповідно до постанови від 01.09.2014р. ВП №44219759 відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження виконавче провадження №44219759 з примусового виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2014р. №35/5005/3635/2012 було приєднано до зведеного виконавчого провадження №44577527, яке веде Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2015р. у справі №35/5005/3635/2012 було замінено стягувача - Публічне акціонерне товариство «Інноваційно-промисловий банк» в особі Дніпропетровської філії публічного акціонерного товариства «Інноваційно-промисловий банк» на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Колорит-Плюс».

Одночасно, ухвалою від 12.11.2015р. господарського суду Дніпропетровської області у справі №35/5005/3635/2012 затверджено мирову угоду, укладену між стягувачем 1 - Товариством з обмеженою відповідальністю "Колорит-Плюс", стягувачем 2 - Фізичною особою-підприємцем Косміною Ганною Володимирівною та боржником - Товариством з обмеженою відповідальністю підприємства "Машинобудівник" в межах справи №35/5005/3635/2012.

За умовами п.п.4 п.1.6 вказаної мирової угоди до стягувача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Колорит-Плюс" у власність переходить предмет застави за договором застави автомобільного транспорту №22-06 від 27.02.2006 р., вартість якого складає 514 282 грн. 21 коп., а саме, автомобільного транспорту, визначеного у пункті 1.2 договору застави №22-06 від 27.02.2006 р. та у договорі № 01 про внесення змін до Договору застави автомобільного транспорту №22-06 від 27.02.2006 р.

Наразі, суд зазначає, що частиною 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018р. по справі №910/9823/17.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Отже, виходячи з вищевикладеного, судове рішення по справі №35/5005/3635/2012 , яке набрало законної сили, має преюдиціальне значення, а встановлені ним обставини повторного доведення не потребують.

Зокрема, у постанові від 19.05.2014р. Дніпропетровського апеляційного господарського суду встановлено, що предметом застави за договором застави №22-06 від 27.02.2006 р. є: КАМАЗ 55111, д/н НОМЕР_1 , 1999 р.в. № кузова НОМЕР_2 ; ЗІЛ 133 д/н НОМЕР_3 , 1992 р.в. № кузова НОМЕР_4 ; ГАЗ 31029, д/н НОМЕР_5 , 1994 р.в. № кузова НОМЕР_6 ; ГАЗ 3110, д/н НОМЕР_7 , 1999 р.в № кузова НОМЕР_8 ; Nissan Patrol, д/н НОМЕР_9 р.в. № кузова НОМЕР_10 ; ВАЗ 21103, д/н НОМЕР_11 2001 р.в. № кузова НОМЕР_12 ; ГАЗ 3307 СПГ, д/н НОМЕР_13 , 1993 р.в. № кузова НОМЕР_14 ; ГАЗ 270500, д/н НОМЕР_15 , 1998 р.в.; ГАЗ 33021, д/н НОМЕР_18 , 1998 р.в. № кузова НОМЕР_17 .

Як свідчать матеріали справи 01.01.2016р. Товариством з обмеженою відповідальністю підприємство "Машинобудівник" за актом приймання-передачі було передано, а Товариством з обмеженою відповідальністю «Колорит-Плюс» прийнято у власність вказані вище транспортні засоби.

За поясненнями позивача, останній позбавлений можливості здійснювати повноваження власника транспортних засобів та здійснити у встановлену чинним законодавством України порядку їх реєстрацію, з огляду на те, що постановою від 06.04.2016р. (ВП №50719345) головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було накладено арешт на все майно Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство "Машинобудівник". В межах вказаного виконавчого провадження на виконанні перебували постанови від 01.09.2014р. ВП №44219759 та від 03.12.2013р. ВП №40163982 про стягнення виконавчого збору.

27.11.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Колорит-Плюс» звернулось до державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою №25/1 про зняття арешту з наступного рухомого майна: КАМАЗ 55111, д/н НОМЕР_1 , 1999 р.в. № кузова НОМЕР_2 ; ЗІЛ 133 д/н НОМЕР_3 , 1992 р.в. № кузова НОМЕР_4 ; ГАЗ 31029, д/н НОМЕР_5 , 1994 р.в. № кузова НОМЕР_6 ; ГАЗ 3110, д/н НОМЕР_7 , 1999 р.в № кузова НОМЕР_8 ; Nissan Patrol, д/н НОМЕР_9 р.в. № кузова НОМЕР_10 ; ВАЗ 21103, д/н НОМЕР_11 2001 р.в. № кузова НОМЕР_12 ; ГАЗ 3307 СПГ, д/н НОМЕР_13 , 1993 р.в. № кузова НОМЕР_14 ; ГАЗ 270500, д/н НОМЕР_15 , 1998 р.в.; ГАЗ 33021, д/н НОМЕР_18 , 1998 р.в. № кузова НОМЕР_17 .

Листом №38149-33-18 від 21.12.2018р. позивачу було відмовлено в задоволенні заяви про зняття арешту та повідомлено про наявність права на звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту у відповідності до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, за твердженнями позивача, фактичне накладення на вказане майно арешту після набуття позивачем на нього майнових прав, вказує на порушення прав та законних інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Колорит-Плюс» як власника транспортних засобів, а отже, у відповідності до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у останнього виникло право на звернення до суду з позовом про зняття арешту з рухомого майна.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. При цьому, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За приписами ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. 4. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

За таких обставин, враховуючи зміст ст.129 Конституції України, ч.ч.1-3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України при зверненні до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту заявником повинно бути доведено, зокрема, факт наявності права власності на майно, арешт на яке накладено в межах виконавчого провадження, боржником за яким є не власник відповідного майна.

Наразі, суд зазначає, що статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

При цьому, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (п.5 Постанови №5 від 07.02.2014р. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Частинами 1, 2 ст.334 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.

Як було встановлено судом вище, ухвалою від 12.11.2015р. господарського суду Дніпропетровської області у справі №35/5005/3635/2012 затверджено мирову угоду, укладену між стягувачем 1 - Товариством з обмеженою відповідальністю "Колорит-Плюс", стягувачем 2 - Фізичною особою-підприємцем Косміною Ганною Володимирівною та боржником - Товариством з обмеженою відповідальністю підприємства "Машинобудівник" в межах справи №35/5005/3635/2012.

За умовами п.п.4 п.1.6 вказаної мирової угоди до стягувача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Колорит-Плюс" у власність переходить предмет застави за договором застави автомобільного транспорту №22-06 від 27.02.2006 р., вартість якого складає 514 282 грн. 21 коп., а саме, автомобільного транспорту, визначеного у пункті 1.2 договору застави №22-06 від 27.02.2006 р. та у договорі № 01 про внесення змін до Договору застави автомобільного транспорту №22-06 від 27.02.2006 р.

На виконання вказаної мирової угоди, 01.01.2016р. Товариством з обмеженою відповідальністю підприємство "Машинобудівник" за актом приймання-передачі було передано, а Товариством з обмеженою відповідальністю «Колорит-Плюс» прийнято у власність транспортні засоби, а саме саме: КАМАЗ 55111, д/н НОМЕР_1 ; ЗІЛ 133 д/н НОМЕР_3 ; ГАЗ 31029, д/н НОМЕР_5 ; ГАЗ 3110, д/н НОМЕР_7 ; Nissan Patrol, д/н НОМЕР_9 ; ВАЗ 21103, д/н НОМЕР_11 ; ГАЗ 3307 СПГ , д/н НОМЕР_13 ; ГАЗ 270500, д/н НОМЕР_15 ; ГАЗ 33021, д/н НОМЕР_18 .

При цьому, надаючи оцінку вказаному правочину, як підставі виникнення права власності у позивача на спірне майно, судом також враховано, що Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Статтею 34 вказаного нормативно-правового акту визначено, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків для транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог законодавства тими органами, на які покладений обов`язок щодо їх реєстрації.

Процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків, затверджена Постановою №1388 від 07.09.1998р. Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів».

Пунктом 7 вказаного Порядку передбачено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до набрання чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Тобто, з системного аналізу наведених правових норм полягає, що останні визначають не відмінний від ст.334 Цивільного кодексу України, момент виникнення у особи права власності на транспортний засіб, а лише обов`язок власника (тобто, особи яке вже набула майнові права на вказаний об`єкт) здійснити його реєстрацію. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 13.02.2018р. Верховного Суду по справі №910/11266/17.

При цьому, суд звертає увагу на те, що правовим наслідком невиконання власниками транспортних засобів наведеного вище обов`язку ніяким чином не є припинення права, а лише заборона експлуатації такого транспортного засобу.

Отже, виходячи з наведеного, суд дійшов висновку щодо наявності в матеріалах справи належних та достатніх доказів наявності у позивача права власності на спірне майно.

Судом вище було встановлено, що постановою від 06.04.2016р. головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було накладено арешт на все майно Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство "Машинобудівник".

27.11.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Колорит-Плюс» звернулось до державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою №25/1 про зняття арешту рухомого майна, а саме: КАМАЗ 55111, д/н НОМЕР_1 , 1999 р.в. № кузова НОМЕР_2 ; ЗІЛ 133 д/н НОМЕР_3 , 1992 р.в. № кузова НОМЕР_4 ; ГАЗ 31029, д/н НОМЕР_5 , 1994 р.в. № кузова НОМЕР_6 ; ГАЗ 3110, д/н НОМЕР_7 , 1999 р.в № кузова НОМЕР_8 ; Nissan Patrol, д/н НОМЕР_9 р.в. № кузова НОМЕР_10 ; ВАЗ 21103, д/н НОМЕР_11 2001 р.в. № кузова НОМЕР_12 ; ГАЗ 3307 СПГ, д/н НОМЕР_13 , 1993 р.в. № кузова НОМЕР_14 ; ГАЗ 270500, д/н НОМЕР_15 , 1998 р.в.; ГАЗ 33021, д/н НОМЕР_18 , 1998 р.в. № кузова НОМЕР_17 .

Листом №38149-33-18 від 21.12.2018р. позивачу було відмовлено в задоволенні заяви про зняття арешту та повідомлено про наявність права на звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту у відповідності до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом вже вказувалось, що ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» унормовано, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За таких обставин, враховуючи доведеність обставин набуття позивачем права власності на транспортні засоби, а саме: КАМАЗ 55111, д/н НОМЕР_1 , 1999 р.в. № кузова НОМЕР_2 ; ЗІЛ 133 д/н НОМЕР_3 , 1992 р.в. № кузова НОМЕР_4 ; ГАЗ 31029, д/н НОМЕР_5 , 1994 р.в. № кузова НОМЕР_6 ; ГАЗ 3110, д/н НОМЕР_7 , 1999 р.в № кузова НОМЕР_8 ; Nissan Patrol, д/н НОМЕР_9 р.в. № кузова НОМЕР_10 ; ВАЗ 21103, д/н НОМЕР_11 2001 р.в. № кузова НОМЕР_12 ; ГАЗ 3307 СПГ, д/н НОМЕР_13 , 1993 р.в. № кузова НОМЕР_14 ; ГАЗ 270500, д/н НОМЕР_15 , 1998 р.в.; ГАЗ 33021, д/н НОМЕР_18 , 1998 р.в. № кузова НОМЕР_17 , суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про зняття арешту, накладеного на наведене майно згідно постанови від 06.04.2016р. про арешт майна в межах виконавчого провадження №50719345.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Колорит-Плюс» до

Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство "Машинобудівник" про зняття арешту з рухомого майна.

Згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача 2.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги повністю.

2. Зняти арешт, накладений в межах виконавчого провадження №50719345 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України згідно постанови від 06.04.2016р., боржником за яким є Товариство з обмеженою відповідальністю підприємство "Машинобудівник", з транспортних засобів належних Товариству з обмеженою відповідальністю «Колорит-Плюс» на підставі ухвали від 12.11.2015р. Господарського суду Дніпропетровської області по справі №35/5005/36/35/2012, а саме: КАМАЗ 55111, д/н НОМЕР_1 , 1999 р.в. № кузова НОМЕР_2 ; ЗІЛ 133 д/н НОМЕР_3 , 1992 р.в. № кузова НОМЕР_4 ; ГАЗ 31029, д/н НОМЕР_5 , 1994 р.в. № кузова НОМЕР_6 ; ГАЗ 3110, д/н НОМЕР_7 , 1999 р.в № кузова НОМЕР_8 ; Nissan Patrol, д/н НОМЕР_9 р.в. № кузова НОМЕР_10 ; ВАЗ 21103, д/н НОМЕР_11 2001 р.в. № кузова НОМЕР_12 ; ГАЗ 3307 СПГ, д/н НОМЕР_13 , 1993 р.в. № кузова НОМЕР_14 ; ГАЗ 270500, д/н НОМЕР_15 , 1998 р.в.; ГАЗ 33021, д/н НОМЕР_18 , 1998 р.в. № кузова НОМЕР_17 .

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство «Машинобудівник» (49064, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул.Гомельська, будинок 59, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Колорит-Плюс» (49064, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул.Гомельська, будинок 59, ) судовий збір в сумі 1921 грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 12.09.2019р.

Суддя Спичак О.М.