УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

м. Київ

05.09.2019Справа № 910/11871/19

Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В. В., розглянувши матеріали позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Майдан-Плаза», м. Київ

про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Банк Камбіо» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Майдан-Плаза» про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежилі приміщення з АДРЕСА_1 , що належать іпотекодавцю Товариства з обмеженою відповідальністю «Майдан-Плаза».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 29.12.2010, який укладений між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Майдан-Плаза», в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 017/2-2011/840 від 09.09.2011, який укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк Камбіо» та боржником за основним зобов`язанням - ОСОБА_1 .

Розглянувши матеріали позовної заяви, господарський суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду, може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 №2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття «обмеження основоположних прав і свобод» від прийнятого у законотворчій практиці поняття «фіксація меж самої сутності прав і свобод» шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини).

При цьому, як слідує зі змісту рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 №9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

В силу статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції (ч. 3 ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Вичерпний перелік спорів, які відносяться до юрисдикції господарського суду, визначені у статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України в редакції, що набрала чинності 15.12.2017, передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

З аналізу наведеного вище пункту вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

В свою чергу, Цивільний процесуальний кодекс України встановлює, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що даний спір виник між позивачем як кредитором та відповідачем як іпотекодавцем при виконанні кредитного договору, укладеного з фізичною особою, яка не є підприємцем, - ОСОБА_1 .

Матеріалами позовної заяви та відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не підтверджується, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснює господарську діляьність.

Тобто, між позивачем та відповідачем наявний спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за кредитним договором, стороною якого є фізична особа, яка не є підприємцем, що не відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами Господарського процесуального кодексу України.

У даному випадку господарський суд наголошує, що захист прав кредитора у межах одного виду судочинства є більш прогнозованим і відповідає принципу правової визначеності, оскільки не допускає роз`єднання вимог кредитора до сторін основного і забезпечувальних зобов`язань залежно від суб`єктного складу останніх. Вказане підтверджує і припис пункту 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017.

Тобто, з дати набрання чинності нової редакції ГПК України господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи. Така юрисдикція визначається, враховуючи суб`єктний склад основного зобов`язання.

Такі висновки суду підтверджуються правовою позицією Великої Палати Верховного Суду щодо застосування вищезазначених норм процесуального права у подібних правовідносинах (постанови від 13.03.2018 у справі № 415/2542/15-ц (провадження № 14-40цс18), від 17.04.2018 у справі № 545/1014/15-ц (провадження № 14-54цс18), від 27.06.2018 № 534/1898/14-ц (провадження № 14-215цс18), від 07.11.2018 № 755/13532/15-ц (провадження № 14-319цс18), від 13.03.2019 у справі № 0417/12398/2012 (провадження № 14-553цс18)).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Таким чином, враховуючи викладене вище, господарський суд відмовляє у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України.

На виконання вимоги частини 6 статті 175 Господарського процесуального кодексу України господарський суд роз`яснює позивачу, що оскільки предметом позову є вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, який укладений з фізичною особою, яка не є підприємцем, то такий спір за суб`єктним складом сторін основного зобов`язання підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 175, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Майдан-Плаза» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

2. Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», яка надійшла до суду 02.09.2019, і додані до неї документи повернути заявнику.

3. Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду за правилами цивільного судочинства.

Додаток: позовна заява від 31.08.2019 вих. № б/н з доданими до неї документами на 66 арк.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її підписання.

Відповідно до пункту 17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В. В. Князьков