ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

"10" вересня 2019 р. Cправа № 902/732/15

Суддя Господарського суду Вінницької області Тісецький С.С., розглянувши матеріали по справі

за заявою: Приватного акціонерного товариства промислово-торгової компанії "Вирій"

про банкрутство

Без виклику представників сторін

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа за заявою Приватного акціонерного товариства промислово-торгової компанії "Вирій" про банкрутство.

10.06.2015 року судом винесено постанову про визнання боржника банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою від 12.10.2015 року ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Бойка В.О.

В подальшому, ухвалою суду від 22.08.2019 року продовжено строк ліквідаційної процедури банкрута та повноважень ліквідатора Бойка В.О. у справі до 08.10.2019 року.

09.09.2019 року до суду від представника АТ "Укрсиббанк" надійшла заява б/н та без дати (вх.№ 02.1-50/108/19 від 09.09.2019 року) про забезпечення позову.

Суд, розглянувши вказану заяву, дослідивши наявні письмові докази, проаналізувавши норми діючого законодавства України, дійшов наступних висновків.

Дана заява мотивована, окрім іншого, тим що 22.08.2019 року відбувся аукціон з продажу цілісного майнового комплексу ПАТ "Промислово-торгова компанія "Вирій", що підтверджується повідомленням про результати проведення аукціону з продажу майна банкрута, призначеного на 22.08.2019 - 22.08.2019 № 61988, який розміщено 27.08.2019 року на офіційному веб-сайті ВГСУ http://vgsu.arbitr.gov.ua/pages/158/?d=61988&v=c7c24eadad&t=8).

В зв`язку з тим, що аукціон з продажу цілісного майнового комплексу підприємства-банкрута відбувся з чисельними порушеннями ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та норм ГПК України, АТ "Укрсиббанк" має намір звернутися до суду та оскаржити його результати в судовому порядку шляхом подання позовної заяви про визнання недійсними результатів аукціону з продажу цілісного майнового комплексу підприємства-банкрута ПАТ "Промислово-торгова компанія "Вирій".

Так, на думку заявника, внаслідок незаконних дій ліквідатора та організатора аукціону заставне майно АТ "Укрсиббанк": комплекс будівель та споруд, загальною площею 1 144 кв.м., що складається з основної будівлі ресторану "Червона Рута", з прибудовами та напівпідвалом, хліва Б, хліва Д, хліва И, кіоску Е, хліва К, гаража Ж, вбиральні Л, огорожі №1, воріт 2 за адресою: Вінницька обл., м. Хмільник, вул.Дзержинського, 47 було реалізовано з порушенням процедури, передбаченої ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та по заниженій вартості, що, в свою чергу, завдає значної майнової шкоди заставному кредитору та в цілому не узгоджується із загальною спрямованістю дій ліквідатора на вибір такого способу відчуження майна банкрута, який би забезпечив його продаж за найвищою ціною.

Заявник звертає увагу суду, що лише накладення арешту на згадане заставне майно може забезпечити захист інтересів заставного кредитора та інших кредиторів у даній справі, забезпечити досягнення мети задоволення визнаних судом кредиторських вимог за рахунок реалізації майна банкрута без порушень чинного законодавства.

Поряд з цим, якщо не вжити заходи забезпечення, то під час судового розгляду позовної заяви АТ "Укрсиббанк" про визнання результатів аукціону недійсними, заставне майно боржника, яке було реалізовано на аукціоні, може бути в подальшому відчужено з порушенням норм чинного законодавства на користь третіх осіб, що призведе до неможливості судового захисту інтересів кредиторів, в тому числі заставного шляхом виконання рішення суду у разі визнання результатів аукціону з реалізації заставного майна недійсними.

Виходячи зі змісту оголошення організатора аукціону на офіційному веб-сайті ВГСУ (http://vgsu.arbitr.gov.ua/pages/158/?d=61l63&v=ca38753e5a&t=7), що опубліковано 19.07.2019 року за № 611663, протокол, який ведеться під час аукціону, є підставою для укладення договору купівлі-продажу між переможцем аукціону та продавцем майна в особі ліквідатора.

АТ "Укрсиббанк" до дати проведення аукціону з реалізації заставного майна, а саме 15.08.2019 року, звернулось до суду зі скаргою за №21-5/433 від 08.08.2019 року на дії та бездіяльність арбітражного керуючого (ліквідатора) Бойка В.О., розгляд якої ухвалою суду призначено на 23.09.2019 року.

З огляду на зазначену обставину, заявник вважає за необхідне заборонити арбітражному керуючому (ліквідатору) Бойку В.О., як керівнику підприємства-банкрута ПАТ "Промислово-торгова компанія "Вирій", вчиняти будь-які дії по відчуженню реалізованого на аукціоні заставного майна, результати якого заявник має оскаржити, у будь-якій формі (в тому числі змінювати його власника, передавати у заставу, іпотеку чи до статутного фонду іншої юридичної особи), в тому числі розпорядження отриманими від реалізації заставного майна коштами.

За таких обставин, враховуючи, що на розгляді в суді перебуває скарга АТ "Укрсиббанк" на дії та бездіяльність арбітражного керуючого (ліквідатора) Бойка В.О. та той факт, що 22.08.2019 року відбувся аукціон, на якому з чисельними порушеннями норм чинного законодавства було реалізоване заставне майно банкрута та результати якого будуть оскаржуватись шляхом окремо поданої позовної заяви, банк з метою задоволення визнаних судом кредиторських вимог у даній справі змушений звернутись до суду з вказаною заявою про забезпечення позову.

Посилаючись на наведені обставини заявник просить суд: невідкладно, з метою збереження майна банкрута та забезпечення позову: накласти арешт на майно, а саме: комплекс будівель та споруд, загальною площею 1 144 кв.м., що складається з основної будівлі ресторану "Червона Рута", з прибудовами та напівпідвалом, хліва Б, хліва Д, хліва И, кіоску Е, хліва К, гаража Ж, вбиральні Л, огорожі №1, воріт 2 за адресою: Вінницька обл., м. Хмільник, вул. Слобідська (колишня Дзержинського), 47, реалізація якого відбулась на аукціоні 22.08.2019 року, проведеного Першою українською міжрегіональною товарною біржею; заборонити арбітражному керуючому (ліквідатору) Бойку В.О., як керівнику підприємства-банкрута, вчиняти будь-які дії по відчуженню реалізованого на аукціоні заставного майна, результати якого має оскаржити АТ "Укрсиббанк", у будь-якій формі (в тому числі змінювати його власника, передавати у заставу, іпотеку чи до статутного фонду іншої юридичної особи), в тому числі розпорядження отриманими від реалізації заставного майна коштами.

Зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов до наступних висновків.

В силу ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, питання щодо застосування заходів до забезпечення позову, висвітлено у постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" № 16 від 26.12.2011 року (далі - постанова), яка на даний час є чинною.

Так, згідно п. 1, п. 3 постанови, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Частиною 3 ст. 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Суд, звертає увагу на те, що підставами для забезпечення позову є істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Разом з тим, заявником не надано суду доказів в підтвердження наявності обставин, які б свідчили про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Водночас, доводи заявника щодо можливого порушення його прав, ймовірного подальшого відчуження майна на користь третіх осіб ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами.

Також, заявником не обґрунтовано та не надано відповідних доказів стосовно вимоги щодо заборони ліквідатору вчиняти дії по відчуженню реалізованого на аукціоні заставного майна банкрута.

При цьому, саме звернення заявника до суду зі скаргою на дії та бездіяльність арбітражного керуючого Бойка В.О. у даній справі не є підставою для заборони останньому вчиняти дії по відчуженню реалізованого на аукціоні заставного майна, про що просить у своїй заяві АТ "Укрсиббанк".

Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно п. 7 ст. 38 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається.

Враховуючи викладене та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про відмову в задоволені заяви АТ "Укрсиббанк" б/н та без дати (вх. № 02.1-50/108/19 від 09.09.2019 року) про забезпечення позову у справі № 902/732/15, в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 12, 18, 73-79, 86, 136, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити в задоволені заяви АТ "Укрсиббанк" б/н та без дати (вх.№ 02.1-50/108/19 від 09.09.2019 року) про забезпечення позову у справі № 902/732/15, в повному обсязі.

2. Ухвалу надіслати згідно переліку рекомендованим листом.

Згідно ч.2 ст. 235 ГПК України, ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала підписана суддею - 10.09.2019 року.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-256, пп. 17.5 п. 17 ч. 1 перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Тісецький С.С.

Віддрук. 6 прим.:

1 - до справи;

2 - ПрАТ ПТК "Вирій" (22000, м. Хмільник, Дзержинського, 47, Вінницька область);

3 - Арбітражному керуючому Бойку В.О. (21050, м. Вінниця, вул. М. Оводова, 38, оф. 304);

4 - ГУ ДФС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21018);

5 - ПАТ "УкрСиббанк" (вул. Мечникова, 11, м. Київ, 01021);

6 - Приватному аудитору Боднару А.І. (21036, м. Вінниця, вул. Грушевського, 23/5).