ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03 вересня 2019 р. Справа № 903/444/19

за позовом Приватного підприємства Острожець-Агропаливо, с.Острожець, Рівненська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Агротехніка, м.Луцьк

про стягнення 15 765 грн. 00 коп.

суддя Шум М. С.

секретар судового засідання Кобись Є.О.

Представники сторін:

від позивача: Мартинюк С. І.

від відповідача: н/з

Встановив: Приватне підприємство «Острожець-Агропаливо» звернулося до Господарського суду Волинської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» про стягнення 15 765 грн. 00 коп. та судових витрат по справі (1 921 грн. 00 коп. судового збору, 3 500 грн. 00 коп. витрати на професійну правничу допомогу).

Позовна заява обґрунтована неоплатою відповідачем наданих позивачем послуг з перевезення вантажів.

Ухвалою суду від 18.06.2019 відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, засідання для розгляду справи по суті призначено на 16.07.2019, запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду; належно засвідчену копію свідоцтва про державну реєстрацію.

Ухвалою суду від 16.07.2019 постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.08.2019.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 03.09.2019р. не з`явився, хоча був вчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №964.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Розглянувши матеріали і документи, подані позивачем, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як випливає зі змісту ст. 205 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України передбачено, що допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З січня 2017року між Приватне підприємство Острожець-Агропаливо (Позивач, Перевізник) надавало Товариству з обмеженою відповідальністю Агротехніка(Відповідач, Замовник) послуги з перевезення вантажів , що підтверджує оборотно - сальдова відомість за період з 01.01.2017року по 31.12.2017року та акти звірки взаємних розрахунків станом на 25.05.2017р. (а.с.8, 9).

За умовами укладеного між сторонами договору позивач зобов`язався здійснити перевезення вантажу на користь ТзОВ «Агротехніка», що підтверджують товарно-транспортні накладні № 24 від 20.04.2017р. та №27 від 21.04.2017р.

Товарно-транспортна накладна є основним документом на перевезення вантажів (пункт 11.1 розділу 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997, № 36).

Наведені вище обставини свідчать про укладення між позивачем та відповідачем договору перевезення у спрощений спосіб.

З матеріалів справи встановлено, що перевезення здійснювались водієм ПП «Острожець-Агропаливо» Мосійчуком В.М. (автомобіль ДАФ ВК 1858 НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_1 НОМЕР_2 ) від СГПП «Дружба» () пункт відвантаження у с. Скірче Горохівського району із доставкою на пункт розвантаження в смт. Турійськ, вул. Паралельна, 35, що належить ТОВ «Агротехніка» (Турійський комбікормовий завод).

Відпуск товару здійснено на підставі довіреності вантажоодержувача ТОВ «Агротехніка») № 237 від 19.04.17 виданої на ім`я начальника відділу постачання ОСОБА_1

Вказаний товар був отриманий Відповідачем, що стверджують підписи на товарно- транспортних накладних.

Крім того, відсутність претензій відповідача щодо перевезення засвідчується і вантажовідправником (СГПП «Дружба») у листі від 07.03.2019 року.

Згідно платіжного доручення №4932 від 18.05.2017р. Відповідач частково оплатив послуги з перевезення на суму 5 533,00 грн.

Згідно рахунків №10 від 20.04.2017 року та № 11 від 21.04.2017 року вартість транспортних послуг становила 10638,00 грн. і 5127,00 грн. відповідно, а всього 15765, 00 грн. п`ятнадцять тисяч сімсот шістдесят п`ять гривень).

Згідно з положеннями ст. 909 ЦК України, ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується укладенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

За змістом ч. 2 ст. 908 ЦК України, що кореспондується з вимогами ч. 5 ст. 307 ГК України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу статей 610, 611 Цивільного кодексу України передбачено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 307, ст.314 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та віддати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням перевізного документа (транспортної накладної) відповідно до вимог законодавства.

Беручи до уваги те, що позивачем були належним чином виконані умови договору та надані транспортні послуги відповідно до умов договору та заявки, а відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання згідно з договором в частині оплати наданих транспортних послуг, вимога позивача про стягнення із відповідача 15 765,00 грн. заборгованості підлягає до задоволення.

Разом з тим, відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК).

Так, в розумінні ст.256 Цивільного кодексу України, позовна давність є часовою межею подання особою позову, тобто звернення з вимогою про прийняття рішення про захист конкретного порушено права. Початок перебігу, тривалість та сплив позовної давності пов`язується з конкретною вимогою про захист окремого порушено права. Визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Позовна давність тривалістю в один рік застосовується, зокрема, у зв`язку з перевезенням вантажу, пошт.

При цьому, згідно ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Судом встановлено, що позивачем на адресу відповідача листом від 26.03.2019р. направлено вимогу про сплату заборгованості (а.с. 25-26).

Як вбачається з програмно-апаратного забезпечення "Діловодство суду", позивач звернувся до суду 12.06.2019р., відповідно, строк позовної давності за вимогами до відповідача не сплив.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що заява відповідача про застосування наслідків пропуску позовної давності, задоволенню не підлягає.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, у сумі 3 500,00 грн.

Згідно ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно зі ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

До матеріалів справи долучено договір №27/02/19-1 від 27.02.2019 про надання правничої допомоги, що укладений між Приватним підприємством "Острожець - Агропаливо" та Адвокатом - Книш Сергієм Володимировичем. Пунктом 2.2. договору встановлено, що за ознайомлення з документами, наданням їм правового аналізу. збирання доказів, досудового врегулювання спору та підготовкою позовної заяви до суду плата становить 3 500.00 грн.

Відповідна сума підтверджується поточною інформацією по рахунках станом на дату 06.06.2019р. на суму 3.500,00 грн., платіжним дорученням №83 від 05.06.2019р. на суму 3 500,00 грн.

Таким чином, вартість адвокатських послуг по справі №903/444/19 складає 3 500.00 грн. підтверджена матеріалами справи, а тому підлягає до стягнення з відповідача на підставі ст. 129 ГПК України.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 202, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

вирішив:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" (43026, Волинська обл., м. Луцьк вул. Єршова, 11, ) на користь Приватного підприємства "Острожець - Агропаливо" (35113, Рівненська обл., с. Острожець, вул. Набережна 37, ) 15 765, 00 грн. заборгованості, 3 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 1 921,00 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено

10.09.2019

Суддя М. С. Шум