ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року Справа № 903/937/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В. , суддя Бучинська Г.Б.

секретар судового засідання Ткача Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Капітал" на рішення Господарського суду Волинської області від 16.04.2019р. у справі №903/937/18 (суддя Слободян О.Г., повний текст рішення складено 24.04.2019 р.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Капітал" (м. Луцьк)

до Луцької міської ради (м. Луцьк)

про визнання додаткової угоди укладеною

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - Андрусяк І.В.;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс Капітал" звернулося до Господарського суду Волинської області з позовом до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 17.03.2009р. укладеною в редакції позивача.

Позовні вимоги обгрунтовані положеннями ст. ст. 15, 30, 33 Закону України "Про оренду землі, ст. ст. 651, 652 ЦК України, п.п. 135, 136 постанови КМ України від 17.10.2012р., №1051 "Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру" та рішенням Господарського суду Волинської області від 04.11.2015р., залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 11.05.2016р. у справі №903/924/15, яким встановлено право позивача на земельну ділянку площею 2 788 кв.м. по вул. АДРЕСА_1 -Карого, 10 в м. Луцьку (кадастровий номер НОМЕР_1 ).

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 12.02.2019р. за клопотанням позивача замінено первісного відповідача - виконавчий комітет Луцької міської ради належним відповідачем - Луцькою міською радою.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 16.04.2019р. у справі №903/937/18 в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що враховуючи те, що договір оренди землі від 17.03.2009р. припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку, на який його було поновлено, була змінена істотна умова договору оренди землі (об`єкт оренди), а позивач не позбавлений права в установленому законом порядку на укладення договору оренди земельної ділянки, на якій знаходиться належне позивачу на праві власності нерухоме майно, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ "Транс Капітал" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, що суд першої інстанції встановив факт користування ним земельною ділянкою та отримання відповідачем за це орендної плати, проте не звернув уваги на ті обставини, що відповідачем під час дії договору оренди було незаконно поділено орендовану земельну ділянку та не виконано рішення суду у справі №903/924/15, яким, останнього зобов`язано укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди.

Скаржник вказує, що два примірники проекту додаткової угоди були надіслані відповідачу разом із листом та повернуті не були, з огляду на це, надати проект додаткової угоди на відсутність якого посилається суд в оскаржуваному рішенні міг лише відповідач.

Окрім того, безпідставними є посилання суду щодо відсутності доказів дотримання позивачем процедури поновлення спірного договору оренди земельної ділянки на підставі ст. 33 Закону України "Про оренду землі", оскільки ці обставини були предметом розгляду в справі №903/924/15, в якій було винесено рішення, що набрало законної сили.

На думку скаржника суд не дослідив, що рішення Луцької міської ради № 12/74 від 31.08.2016 р. про поділ земельної ділянки було прийняте не за клопотанням позивача, а з порушенням такого, оскільки товариство просило здійснити поділ земельної ділянки із прийняттям при цьому рішення про передачу в оренду земельної ділянки розміром 0,0779 га. Натомість, відповідачем було поділено земельну ділянку, яка перебуває в оренді і при цьому навіть не поставлено питання про надання орендареві хоча б однієї з чотирьох земельних ділянок, що утворились внаслідок поділу.

Скаржник вказує, що в даному випадку має місце поділ земельної ділянки, право на оренду якої встановлено рішенням Господарського суду Волинської області у справі №903/924/15, на чотири земельні ділянки із присвоєнням їм нових кадастрових номерів як земельним ділянкам, що відділились. При цьому, межі орендованої земельної ділянки не змінились, а присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці на підставі пунктів 135,136 Постанови КМ України від 17.10.2012 р. № 1051 "Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру" не свідчить про виникнення нового, у розумінні закону, об`єкту цивільних прав, а відтак і про втрату позивачем права на орендовані за договором земельні ділянки.

Апелянт звертає увагу суду на положення чинного законодавства, а також на практику його застосування з огляду на зміст судової практики в подібних спорах та науковий висновок "Щодо проблемних питань застосування статті 33 Закону України Про оренду землі".

Скаржник вважає безпідставними твердження суду про неможливість виконання рішення у справі №903/924/15 через поділ об`єкту оренди на чотири земельні ділянки та не існування об`єкту оренди, про який йде мова у рішенні суду, оскільки така позиція порушує права позивача як законного орендаря, а також порушує право товариства на справедливий суд та гарантії доступу до суду. Також, вказує, що неможливість для позивача (як заявника в справі №903/924/15) домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні п. 1 ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно, посилаючись на ч. 12 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" зазначив, що у зв`язку із наявністю на орендованій земельній ділянці об`єкту нерухомості (автомагазину), власником якого є позивач, поновлення договору на тих самих умовах, є неможливим, оскільки необхідна зміна цільового призначення земельної ділянки, так як вищенаведені обставини вже були предметом розгляду в судовому засіданні по справі №903/924/15. Судом було неправильно застосовано норми матеріального права, що полягає у застосуванні ст. 33 Закону України "Про оренду землі", яка не підлягає застосуванню при вирішенні даного спору.

Суд не дослідив в повній мірі матеріали даної справи, не сприяв повному і об`єктивному розгляду обставин, які слугували підставою для звернення до суду, у зв`язку із чим розгляд даної справи в більшій мірі зводився не до вирішення спірних правовідносин, а до констатування не можливості виконання рішення суду в справі 903/924/15, та повторного розгляду обставин, що ним встановлені, піддаючи при цьому сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.05.2019р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено розгляд скарги на 19.06.2019 р. об 14:30 год.

Луцька міська рада надіслала до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. №21628/19 від 17.06.2019 р.), в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач зазначає, що між ним та позивачем було укладено договір оренди землі від 17.03.2009 площею 2788 кв.м., що розташована по вул. Карпенка-Карого, 10, у м. Луцьку (кадастровий номер 221680007). В свою чергу, рішенням Господарського суду Волинської області від 04.11.2015 р. даний договір визнано поновленим та зобов`язано уповноваженого керівника Луцької міської ради укласти додаткову угоду про поновлення вказаного договору. Дане рішення залишено в силі постановою Вищого господарського суду України від 11.05.2016 р. Після набрання законної сили вищенаведеної постанови, жодних проектів додаткової угоди до договору оренди зазначеної землі для підписання від позивача на адресу міської ради не надходило. Проте, 30.03.2016 р. позивач підписав акт приймання-передачі та було повернуто вказану земельну ділянку міській раді. Також, 08.08.2016 р. на адресу міської ради надійшов лист від позивача з проханням про поділ даної земельної ділянки згідно доданої до листа схеми. Окрім того, позивачем було оплачено розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу спірної земельної ділянки, а міською радою повідомлено позивача про підготовку проекту рішення Луцької міської ради Про поділ земельної ділянки комунальної власності на вул. Карпенка-Карого та включення його до переліку питань, що пропонуються для чергового розгляду на сесії Луцької міської ради 31.08.2016 р. Рішенням Луцької міської ради від 31.08.2016 № 12/74 клопотання позивача задоволено та погоджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу спірної земельної ділянки на чотири менші ділянки та внесено зміни до Державного земельного кадастру про земельні ділянки, які утворилися в результаті поділу. З огляду на вищезазначене, враховуючи, що рішення Луцької міської ради від 31.08.2016 р. у встановленому законом порядку не скасоване, передбачених законом підстав вважати його протиправним немає.

Відповідач акцентує увагу суду на тому, що заява про поділ спірної земельної ділянки була направлена на адресу міської ради через три місяці після прийняття Вищим господарським судом України постанови від 11.05.2016 р. Крім того, спірна земельна ділянка була повернута позивачем міській раді згідно акту приймання-передачі від 30.03.2016 р., що в свою чергу спростовує факт законного користування позивачем спірною земельною ділянкою в подальшому.

Відповідач зазначає, що в позивача після винесення постанови Вищим господарським судом від 31.08.2016 р., якою залишено в силі рішенням Господарського суду Волинської області від 04.11.2015 р., яким спірний договір визнано поновленим та зобов`язано уповноваженого керівника Луцької міської ради укласти додаткову угоду про поновлення вказаного договору, було законне право вимоги до уповноваженого керівника Луцької міської ради укласти додаткову угоду про поновлення вказаного договору. Проте, позивач, подав заяву про поділ спірної земельної ділянки, тому міська рада не мала об`єктивних підстав до задоволення вимог, викладених в листі позивача від 05.07.2018 р. про підписання додаткової угоди до спірного договору.

Не заслуговують на увагу посилання позивача щодо дотримання норм ст. 33 Закону України "Про оренду землі" при поданні заяви на поновлення спірного договору оренди землі, оскільки вказані позивачем обставини виникли після закінчення договору оренди спірної земельної ділянки та встановлені судом у рішенні від 14.11.2015 р. Проте, Господарський суд Волинської області, в спірному рішенні, дійшов до висновку про недотримання процедури поновлення договору саме після набрання законної сили рішення Господарського суду Волинської області від 14.11.2015 р.

Відповідач звертає увагу суду, що після поділу земельної ділянки, отримання однієї з новоутворених земельних ділянок в користування на правах оренди відбувається на загальних підставах в порядку, визначеному законом. Тобто, міська рада була позбавлена можливості в одному рішенні здійснити поділ земельної ділянки та надати одну з новоутворених земельних ділянок в оренду позивачу. Проте, ця обставина не позбавляла позивача права звернення до міської ради з заявою про надання необхідної земельної ділянки в оренду.

Окрім того, наведена позивачем практика судів на підтвердження своїх доводів, щодо відсутності будь-яких наслідків для нього при поділі земельної ділянки не відповідає наявним обставинам справи, оскільки на момент поділу земельної ділянки позивач не являвся користувачем земельної ділянки, а судова практика в основній своїй масі стосується справ, в яких поділ, зміна кадастрового номеру земельної ділянки відбулася під час користування нею орендарем.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс Капітал" надіслало до суду відповідь на відзив (вх. № 22463/19 від 18.06.2019 р.), в якій вважає, що доводи відповідача, відображені у відзиві на апеляційну скаргу є безпідставні та необгрунтовані, не підтверджуються матеріалами справи, у зв`язку з чим не можуть слугувати підставою для відмови в задоволенні апеляційної скарги.

Позивач зазначає, що посилання відповідача на те, що в апеляційній скарзі вперше було вказано про незаконність рішення міської ради про поділ земельної ділянки, а також те, що після набрання законної сили постановою Вищого господарського суду України від 11.05.2016р., у справі № 903/924/15, позивач не надсилав жодного проекту додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 17.03.2009 р. є неправдивими та не підтверджуються матеріалами справи, у зв`язку з чим не можуть слугувати підставою для відмови в задоволенні апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив та визнав факт користування позивачем земельною ділянкою та отримання відповідачем за це орендної плати, а також те, що користування законне з огляду на чинність договору оренди. Відповідач не заперечував цей факт при розгляді справи судом першої інстанції та не оскаржував рішення в цій частині, тому посилання у відзиві на не підтвердження користування позивачем земельною ділянкою є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Позивач звертає увагу суду, що із аналізу ст. ст. 188, 291 ГК України, ст. ст. 782, 273, 274, ЦК України, ст. 32 ЗУ "Про оренду землі", не вбачається такої підстави припинення чи розірвання договору оренди як передача земельної ділянки по акту приймання-передачі, тому договір оренди є чинним, а під час здійснення поділу земельної ділянки вона перебувала в оренді позивача, який був і є наділеним відповідними правами орендаря земельної ділянки, незалежно від того, чи була ділянка передана по акту приймання-передачі міській раді на момент її поділу.

Позивач вказує, що 11.05.2019 р. до Господарського суду Волинської області надійшла заява Луцької міської ради про визнання судового наказу №903/924/15-1 від 16.11.2015 р. таким, що не підлягає виконанню. Разом з тим, ухвалою Господарського суду Волинської області від 03.06.2019 р., в задоволенні даної заяви було відмовлено.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.06.2019р. розгляд скарги відкладено на 14.08.2019 р. об 14:30 год.

Розпорядженням керівника апарату суду від 12.08.2019 р. № 01-04/703 у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії по справі - Петухова М.Г. у період з 12.08.2019 р. по 06.09.2019 р. включно, відповідно до ст. 32 ГПК України, ст. 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", п. п. 18, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну судді-члена колегії у справі.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 12.08.2019 р. для розгляд справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Бучинська Г.Б., суддя Гудак А.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.08.2019 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі суду.

Представник позивача в судовому засіданні 14.08.2019р. підтримав доводи апеляційної скарги, просить її задоволити, а рішення суду першої інстанції скасувати та задоволити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.08.2019р. заперечив доводи апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні 14 серпня 2019 р . оголошувалась перерва до 10 вересня 2019р..

В судове засідання 10 вересня 2019 р. представник апелянта не з"явився,про час та місце апеляційного перегляду спраи повідомлений належним чином та заздалегідь,що стверджується наявною в матеріалах справи розпискою.

Враховуючи,що представник апелянта надав свої пояснення в судовому засіданні 14.09.19,він належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи,явка сторін обов"язковою не визнавалась, колегія суддів визнала за можливе розглядути апеляційну скаргуу відсутності представника ТОВ "Транс Капітал".

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як встановлено апеляційним судом, 17.03.2009 р. на виконання рішення Луцької міської ради від 18.06.2008 р. № 28/100 між позивачем - ТОВ "Транс Капітал" (орендар) та відповідачем - Луцькою міською радою (орендодавець) укладено договір оренди землі, який зареєстровано у Волинській регіональній філії ДІЇ "Центр ДЗК" за № 65.

Згідно п.1 договору, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі промисловості, транспорту та інші, яка знаходиться: м. Луцьк, вул.Карпенка-Карого (кадастровий номер 221680007).

Відповідно до п. п. 2, 3 договору, в оренду передається земельна ділянка площею 2 788 кв.м., земельна ділянка вільна від забудови.

Пунктом 14 договору передбачено, що земельна ділянка передається в оренду для влаштування та обслуговування відкритої стоянки автотранспорту.

Відповідно до п. 8 договору його укладено на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору провідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Пунктом 28 договору визначено обов`язки орендодавця, у тому числі щодо невчинення дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою та розгляду у місячний строк з дня надходження клопотання орендаря про продовження дії договору.

У пункті 30 договору визначено обов`язки орендаря, який зобов`язаний, зокрема, використовувати земельну ділянку тільки за цільовим призначенням, вказаним в п.15 цього договору.

Згідно п. 35 договору зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується в судовому порядку.

Договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря та в ніших випадках, передбачених законом (п. 36 договору).

Рішенням Господарського суду Волинської області від 04.11.2015 р. у справі №903/924/15 позов ТОВ "Транс Капітал" до Луцької міської ради про визнання договору оренди землі поновленим та зобов`язання укласти додаткову угоду задоволено. Визнано поновленим строком на п`ять років до 17.03.2019 року, укладений між Луцькою міською радою та ТОВ "Транс Капітал" договір оренди земельної ділянки від 17.03.2009 р. (зареєстрований у Волинській регіональній філії ДП "Центр ДЗК" 17.03.2009 р. за № 65) площею 2788 кв.м. по вул.Карпенка Карого, 10 в м.Луцьку (кадастровий номер 221680007). Зобов`язано уповноваженого керівника Луцької міської ради укласти додаткову угоду про поновлення укладеного між Луцькою міською радою та ТОВ "Транс Капітал" договору оренди земельної ділянки від 17.03.2009 р. (зареєстрований у Волинській регіональній філії ДП "Центр ДЗК" 17.03.2009 р. за № 65) площею 2 788 кв.м. по вул. Карпенка Карого, 10 в м.Луцьку (кадастровий номер 221680007) на той самий строк і на тих самих умовах, без прийняття сесією Луцької міської ради рішення про поновлення договору оренди землі.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.12.2015р. рішення Господарського суду Волинської області від 04.11.2015р. у справі №903/924/15 скасовано, прийнято нове рішення, в позові відмовлено. Стягнуто з ТОВ "Транс Капітал" на користь Луцької міської ради 2680 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.05.2016р. у справі №903/924/15 касаційну скаргу ТОВ "Транс Капітал" задоволено частково; постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 17.12.2015р. у справі № 903/924/15 скасовано, а рішення Господарського суду Волинської області від 04.11.2015 у справі № 903/924/15 залишено в силі.

30.03.2016 р. ТОВ "Транс Капітал" за згодою сторін повернуло земельну ділянку Луцькій міській раді, про що було підписано акт приймання-передачі земельної ділянки між сторонами. Проте, позивач фактично продовжував користуватися орендованою земельною ділянкою та сплачував орендну плату, що підтверджується доданими до матеріалів справи платіжними дорученнями та не заперечується сторонами.

08.08.2016р. позивачем на адресу відповідача надіслано лист з проханням про поділ даної земельної ділянки згідно доданої до листа схеми для оформлення права оренди земельної ділянки із зміною межі та позивачем повідомило відповідача, що у разі прийняття міською радою рішення про передачу позивачу в оренду земельної ділянки площею 0,0779 га., претензій та вимог згідно рішення суду від 04.11.2015 р. у справі №903/924/15 в частині укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі не має та не буде мати, оскільки на земельній ділянці знаходиться автостоянка, що належить на праві власності позивачу.

Рішенням Луцької міської ради від 31.08.2016 № 12/74 Про поділ земельної ділянки комунальної власності на вул. Карпенка-Карого клопотання ТОВ "Транс Капітал" задоволено та погоджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу спірної земельної ділянки на чотири менші ділянки та внесено зміни до Державного земельного кадастру про земельні ділянки, які утворилися в результаті поділу.

Згідно даного рішення Луцької міської ради поділено земельну ділянку загальною площею 0,2788га. (кадастровий номер 221680007) на чотири земельні ділянки, а саме:

- земельна ділянка №1 - кадастровий номер :2:168:0015 площею 0,0779га;

- земельна ділянка №2 - кадастровий номер :2:168:0018 площею 0,1705га;

- земельна ділянка №3 - кадастровий номер :2:168:0017 площею 0,0240га;

- земельна ділянка №4 - кадастровий номер :2:168:0016 площею 0,0064га, для влаштування та обслуговування відкритої стоянки автотранспорту.

Зазначене рішення Луцької міської ради щодо поділу земельної ділянки не скасоване, не оскаржене позивачем та недійсним не визнане.

Крім цього, як зазначено відповідачем та не заперечується позивачем, ТОВ "Транс Капітал" було оплачено розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу спірної земельної ділянки.

У 2017 році позивач звернувся до відповідача з листами від 24.04.2017р., від 25.05.2017р. з вимогою виконати рішення суду від 04.11.2015р. у справі №903/924/15, які були залишені відповідачем без задоволення.

05.07.2018 р. позивач на адресу відповідача надіслав лист з проханням укласти додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 17.03.2009 р., в якому повідомив, що товариство готове укласти угоду як про поновлення договору оренди землі, так і чотири договори земельних ділянок загальною площею 0,2788 га.

У листі-відповіді "Про надання інформації" від 13.08.2018 р., Луцька міська рада вказала, що укладення додаткових угод про поновлення договору оренди землі на земельні ділянки площами 0,0779 га, 0,1705 га, 0,0240 га та 0,0064 га, які утворилися в результаті поділу є неможливим, оскільки постанова ВГСУ від 11.05.2016р. у справі №903/924/15 стосується іншої земельної ділянки, а саме площею 0,2788 га та на даний час не існує як об`єкт нерухомого майна. Також зазначила, що оскільки позивач є власником нерухомого майна (автомагазину), розміщеного на земельній ділянці площею 0,0779 га з кадастровим номером :2:168:0015, утвореної в результаті поділу земельної ділянки площею 0,2788 га, позивачу необхідно в найкоротші терміни оформити право оренди даної земельної ділянки із зміною її цільового призначення.

Згідно свідоцтва про право власності від 04.11.2013р. №12187710 ТОВ "Транс Капітал" є власником нежитлового приміщення (автомагазину) загальною площею 346,3 кв.м., розміщеного на орендованій земельній ділянці, за адресою: м.Луцьк, вул.Карпенка-Карого, 10.

Предметом даного позову є вимога позивача про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 17.03.2009р. укладеною, в редакції позивача. Позивач вважає, що його права порушені відповідачем у зв`язку з відмовою в укладенні даної додаткової угоди.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає, що за змістом ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Законом України "Про оренду землі" визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

При цьому, стаття 33 Закону України "Про оренду землі" фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Зокрема, у частинах 1-5 статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Таким чином, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

При цьому, для застосування положень ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належним чином виконує свої обов`язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення.

В свою чергу, ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено іншу підставу поновлення договору оренди, а саме: у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і за відсутності упродовж одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частинами 8, 9 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: 1) орендар продовжує користуватися виділеною земельною ділянкою; 2) орендар належним чином виконує свої обов`язки за договором; 3) відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; 4) сторони укладають додаткову угоду про поновлення договору оренди.

При цьому, необхідно звернути увагу, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно із цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі. Відсутність такого заперечення, як уже зазначалося, може мати прояв у "мовчазній згоді".

У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах. Щодо прав та обов`язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною статті 33 Закону України "Про оренду землі", і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті.

У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець, у свою чергу, в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у ч. 8 ст. 33 Закону України "Про оренду землі". При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді.

Отже, частини 1-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (переважне право добросовісного орендаря на укладення договору на новий строк) та частини 6-9 цієї статті (поновлення договору на той самий строк на тих самих умовах), регламентують різні за змістом та взаємовиключні відносини та одночасне їх застосування є некоректним.

Як встановлено апеляційним судом та підтверджується п. 8 договору, після закінчення строку договору орендар (позивач) має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору провідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Відповідач вказує, що після набрання законної сили рішенням суду у справі № 903/924/15, а саме 11.05.2016 р., жодних проектів додаткової угоди договору оренди землі для підписання від позивача на адресу Луцької міської ради не надходило. З листом про укладення додаткової угоди позивач звернувся до міської ради лише 05.07.2018 р.

Позивач посилається на лист від 05.07.2018р., що надсилався Луцькій міській раді, з проханням укласти додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 17.03.2009р. В додатку до вказаного листа зазначений проект угоди про поновлення договору оренди землі.

Проте, в матеріалах справи відсутній проект такої угоди, що додавався до листа ТОВ "Транс Капітал" від 05.07.2018р., копія додаткової угоди позивачем суду надана не була ,а тому у суда відсутня можливість встановити, який саме проект додаткової угоди, її зміст був надісланий відповідачу.

З листа-відповіді Луцької міської ради від 13.08.2018р. вбачається, що позивач мав бажання укласти додаткові угоди про поновлення договору оренди землі на земельні ділянки площами 0,0779 га, 0,1705 га, 0,0240 га та 0,0064 га, які утворилися в результаті поділу.

Водночас, у прохальній частині позовної заяви позивач зазначає проект угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки, предметом якої є земельна ділянка площею 2 788 кв.м., яка складається із чотирьох окремих земельних ділянок.

Отже, беручи до уваги викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано суду належних доказів дотримання ним процедури поновлення спірного договору оренди земельної ділянки на підставі ст. 33 Закону України "Про оренду землі", що стосується направлення проекту додаткової угоди орендодавцю.

Окрім того, ч. 10 ст. 24 Закону України "Про державний земельний кадастр" встановлено, що у разі поділу чи об`єднання земельних ділянок державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, та згідно п. 1 ст. 27 Закону України "Про державний земельний кадастр" у разі поділу або об`єднання земельних ділянок запис про державну реєстрацію земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки скасовуються, а Поземельна книга на таку земельну ділянку закривається.

Згідно ч. 12 ст.33 Закону України "Про оренду землі" у разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст 15 Закону України "Про оренду землі" однією з істотних умов договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки).

Як встановлено апеляційним судом, за клопотанням позивача земельна ділянка загальною площею 0,2788 га (кадастровий номер 221680007), що була предметом договору оренди землі від 17.03.2009р., була поділена на чотири менші ділянки з присвоєнням кадастрових номерів та внесення змін до Державного земельного кадастру про земельні ділянки, які утворилися в результаті поділу.

В даному випадку не може бути укладена додаткова угода до договору за рішенням суду, оскільки така істотна умова спірного договору оренди землі, як кадастровий номер, розмір земельної ділянки та додаткової угоди на момент її укладення припинила своє існування. А процедура поновлення договору оренди землі, межі якої було змінено чітко встановлена та виключає можливість зобов`язання її укладення без рішення власника земельної ділянки.

В прохальній частині позовної заяви позивач зазначив додаткову угоду, істотні умови якої не відповідають основному договору,о скільки в п. 2 додаткової угоди (тобто в останній редакції спірного договору оренди землі) позивачем вказана одна земельна ділянка та зазначено чотири кадастрові номери з різними площами, які не були предметом договору оренди від 17.03.2009 року.

Отже, земельна ділянка, про поновлення договору оренди якої подано позов у цій справі, не існує як об`єкт цивільних прав, оскільки в її межах шляхом поділу утворені інші земельні ділянки, що унеможливлює задоволення даного позову.

Враховуючи, що заходи щодо поділу спірної земельної ділянки є чинними, відомості щодо оскарження та скасування цих заходів відсутні, поновлення прав позивача шляхом поновлення договору оренди потребуватиме об`єднання земельних ділянок, утворених за наслідками поділу, та створення земельної ділянки зі складу існуючих ділянок, які вже сформовані як об`єкти цивільних прав, що не може бути вирішено в межах цього позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16, від 27.03.2019р. у справі №911/512/18,від 20.02.2019р. у справі № 904/792/18.

Крім того, згідно п.п.1, 2 предметом договору оренди землі від 17.03.2009р. є земельна ділянка вільна від забудови, несільськогосподарського призначення - землі промисловості, транспорту та ін. Згідно п.14 договору земельна ділянка передається в оренду для влаштування та обслуговування відкритої стоянки автотранспорту.

Проте, на даний час на вказаній земельній ділянці знаходиться об`єкт нерухомості (автомагазин), власником якого є ТОВ "Транс Капітал". Зазначене також свідчить про неможливість поновлення договору на тих самих умовах, які були передбачені договором оренди землі, оскільки необхідна зміна цільового призначення земельної ділянки.

Також, суд звертає увагу, що на день розгляду справи, договір оренди землі є припиненими у зв`язку із закінченням строку, на який його було поновлено згідно рішення Господарського суду Волинської області від 04.11.2015 р. у справі №903/924/15, а саме: до 17.03.2019 р.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції.

При цьому, судом звертається увага на те, що у рішенні Європейського суду з прав людини (справа Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 р.) зазначено, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Волинської області від 16.04.2019 р. у справі №903/937/18 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Капітал" без задоволення.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Капітал" на рішення Господарського суду Волинської області від 16.04.2019р. у справі №903/937/18 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2019р.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Бучинська Г.Б.