ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.09.2019 Справа № 905/1285/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання (помічнику судді) Фатєєвій О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ВБА ПАК, м. Дніпро

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Авдіївський коксохімічний завод, м.Авдіївка, Донецька область

про стягнення 387049,24грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВБА ПАК», м. Дніпро звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод», м. Авдіївка, Донецька область про стягнення 387049,24грн., з яких 377557,04грн. основний борг, 7874,21грн. пеня, 1617,99грн. 3% річних.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Левшиній Я.О.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором №52/19К від 22.01.2019 з оплати поставленої продукції, внаслідок чого утворилась стягувана заборгованість та виникли підстави для нарахування пені, 3% річних.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст. ст. 525-527, 610-612, 625, 655, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 229, 230, 232, 265 Господарського кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин, позивач надав наступні документи: договір №52/19К від 22.01.2019; специфікацію №2 від 27.03.2019; видаткові накладні №305 від 04.04.2019, №332 від 10.04.2019, №357 від 19.04.2019; акти прийому-передачі товару від 04.04.2019, 10.04.2019, 19.04.2019; товарно-транспортні накладні №00000467 від 04.04.2019, №000000509 від 10.04.2019, №000005555 від 19.04.2019; платіжні доручення; вимогу №28/05-1 від 28.05.2019 та докази її направлення.

Ухвалою суду від 16.07.2019 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВБА ПАК», м. Дніпро до Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод», м. Авдіївка, Донецька область про стягнення 387049,24грн. залишено без руху на підставі ч.1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України; надано позивачу строк п`ять днів для усунення недоліків.

26.07.2019 від позивача надійшла заява про усунення недоліків, в якій останній повідомив про усунення недоліків, що стали підставою для залишення позовної заяви без руху, на підтвердження надав відповідні докази.

Ухвалою суду від 29.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 905/1285/19, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання суду відзиву на позов; запропоновано позивачу у строк до п`яти днів з дня отримання відзиву надати суду відповідь на відзив; запропоновано відповідачу у строк до п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив надати заперечення.

15.08.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №11/10/526 від 08.08.2019, в якому останній проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на необґрунтованість розрахунку суми основного боргу з огляду на те, що позивачем розрахована сума основного боргу з урахуванням першочергового погашення пені при частковій оплаті заборгованості за виставленими рахунками. Також зазначив, що станом на 25.07.2019 відповідач здійснив оплату залишку боргу у розмірі 373144,00грн. На підтвердження надав банківські виписки.

10.09.2019 від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій останній, посилаючись на надходження 18.07.2019 та 25.07.2019 від відповідача грошових коштів в загальному розмірі 373144,00грн., зменшив розмір основного боргу до 15684,24грн., пені до 702,65грн. та збільшив розмір 3% річних до 3784,62грн.,при цьому посилався на ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Суд звертає увагу, що 15.12.2017 набув чинності Закон України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів №2147-VIII від 03.10.2017р., яким зокрема, Господарський процесуальний кодексу України викладено в новій редакції.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового зсідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Під збільшенням чи зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну кількісних показників, в яких виражається позовна вимога (збільшення чи зменшення ціни позову, збільшення чи зменшення кількості товару, тощо).

З аналізу наведеної норми вбачається, що позивач може реалізувати своє право на збільшення або зменшення розміру позовних вимог лише до початку розгляду справи по суті.

Згідно ч. 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Провадження у справі №905/1285/19 було відкрите 29.07.2019, перше судове засідання призначено на 20.08.2019, а відтак на підставі приписів ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд даної справи по суті розпочався 20.08.2019, отже заява позивача про зменшення позовних вимог, яка була здана до установи поштового зв`язку 09.09.2019, подана з порушенням визначеного Господарським процесуальним кодексом України строку та після початку розгляду справи по суті.

З огляду на таке, заява позивача б/н б/д (вх№ 18177/19 від 10.09.2019) про уточнення позовних вимог залишається судом до розгляду.

Представники позивача та відповідача в судове засідання 12.09.2019 не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Обізнаність сторін про розгляд справи підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового переказу.

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

22.01.2019 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладений договір №52/19К (далі договір), згідно п.п. 1.1 якого постачальник зобов`язався передати, а покупець прийняти та оплатити ресурси на умовах, передбачених даним договором.

Кількість, номенклатура ресурсів визначаються в специфікаціях до даного договору, які є невід`ємною частиною (п. 2.1 договору).

Поставка ресурсів здійснюється видами транспорту, вказаними в специфікаціях. Постачальник зобов`язується поставити на умовах поставки, вказаних у специфікаціях у відповідності до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2010 року (п. 3.1 договору).

Строки поставки ресурсів визначаються в специфікаціях. У випадку поставки ресурсів у відповідності з графіком графік оформлюється в якості додатку до даного контракту, який є невід`ємною частиною (п. 3.2 договору).

Згідно п. 4.1 договору поставка ресурсів здійснюється по цінах, які визначені у відповідності з умовами поставки, вказані в специфікаціях та включають в себе всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші видатки постачальника, пов`язані з поставкою ресурсів.

Відповідно до п. 5.2 договору оплата за поставлені ресурси буді здійснюватися на підставі виставленого рахунку за фактично поставлені ресурси та податкових накладних та протягом строку, визначеного в специфікації, якій відраховується з моменту виставлення рахунку за поставлені ресурси.

За умовами п. 7.2 договору у випадку порушення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати за поставлені ресурси, покупець сплачує пеню у розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, які діяла у відповідному періоді.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 16.01.2021. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов`язань по даному договору (п. 10.5 договору).

27.03.2019 сторони підписали специфікацію №2, в якій узгодили поставку ресурсів (22.22.110000.00081; МКР 4 110-110-160) у кількості 2800шт. загальною вартістю 543144,00грн. Ціна ресурсів визначена з урахуванням транспортних видатків. Транспортні видатки несе постачальник. Ресурси поставляються автомобільним транспортом. Ресурси поставляються на умовах поставки DDP склад покупця, м. Авдіївка. Строк поставки: квітень 2019 року. Строк оплати поставлених 100% відстрочення платежу 30 календарних днів з дати виставлення рахунку за фактично поставлені ресурси.

На виконання умов договору, специфікації №2 від 27.03.02019 позивач поставив відповідачу продукцію за видатковими накладними №305 від 04.04.2019, №332 від 10.04.2019, №357 від 19.04.2019 на загальну суму 543144,00грн.

Вказана продукція була прийнята відповідачем.

Відповідач перерахував позивачу у період з 06.05.2019 по 26.06.2019 грошові кошти в рахунок оплати поставлених ресурсів на вищевказаними видатковими накладними в сумі 170000,00грн.

Посилаючись на неналежне виконання грошових зобов`язань за договором №52/19К від 22.01.2019, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності (ст.86 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до виконання грошових зобов`язань за договором №52/19К від 22.01.2019.

Враховуючи статус сторін, характер правовідносин між учасниками договору, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного договору №52/19К від 22.01.2019.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за поставлену продукцію покупець зобов`язаний сплатити постачальнику певну грошову суму. В силу приписів ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до правовідносин постачання застосовуються норми Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, які (ст.655, ч.1 ст.691) також передбачають обов`язок покупця сплатити за придбаний товар певну суму грошових коштів.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір №52/19К від 22.01.2019 є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов`язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 692 цього Кодексу визначено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару. Як було встановлено судом, сторони визначили у специфікації №2 від 27.03.2019 до договору №52/19К від 22.01.2019 порядок оплати, у який покупець зобов`язаний сплатити суму за продукцію, а саме: 100% відстрочення платежу 30 календарних днів з дати виставлення рахунку за фактично поставлені ресурси.

Приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України за загальним правилом зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Дослідивши надані позивачем докази, судом встановлено, що на виконання умов договору №52/19К від 22.01.2019, специфікації №2 від 27.03.2019, позивач поставив відповідачу продукцію за видатковими накладними №305 від 04.04.2019, №332 від 10.04.2019, №357 від 19.04.2019 на загальну суму 543144,00грн.

Вказана продукція була прийнята відповідачем.

Відповідач перерахував позивачу у період з 06.05.2019 по 26.06.2019 грошові кошти в рахунок оплати поставлених ресурсів за вищевказаними видатковими накладними в сумі 170000,00грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Позивач зазначає, що він скористався правом, передбаченим ст. 534 Цивільного кодексу України, зарахувавши внесену відповідачем оплату в частині 4413,04грн. в рахунок погашення нарахованої пені (за період 07.05.2019 12.06.2019 у сумі 1281,31грн., за період 07.05.2019 21.06.2019 у у сумі 1174,70грн., за період 07.05.2019 25.06.2019 у сумі 1008,15грн., за період 07.05.2019 26.06.2019 у сумі 948,88грн.).

Представлений позивачем розрахунок заборгованості відповідача у розмірі 377557,04грн. з посиланням на ст. 534 ЦК України, якою врегульовано черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням, суд вважає невірним, оскільки під час здійснення часткового розрахунку за отримані ресурси відповідач у графі: «призначення платежу» зазначив - оплата за контейнер м`який за договором №52/19К від 22.01.2019 та рах. №268 від 04.04.2019, №286 від 10.04.2019, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Таким чином, оскільки позивач здійснив часткову оплату саме основного боргу, зарахування позивачем сплаченої відповідачем суми грошових коштів в оплату пені, суперечить встановленому ст. 319 ЦК України праву власника розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб.

Також, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази нарахування пені у сумі 4413,04грн. (за період 07.05.2019 12.06.2019 у сумі 1281,31грн., за період 07.05.2019 21.06.2019 у сумі 1174,70грн., за період 07.05.2019 25.06.2019 у сумі 1008,15грн., за період 07.05.2019 26.06.2019 у сумі 948,88грн.) та пред`явлення вимоги відповідачу щодо її сплати до звернення до суду з даним позовом, що також свідчить про безпідставність зарахування здійсненої відповідачем оплати в частині 4413,04грн. в рахунок погашення пені.

Таким чином, у відповідача станом на час звернення позивача з позовом до суду була наявна заборгованість перед позивачем в сумі 373144,00грн.

При цьому, судом встановлено, що після звернення позивача до суду, яке відбулось 10.07.2019 згідно штампу на конверті та відомостей з веб-порталу Укрпошта, відповідачем було сплачено залишок основного боргу, а саме: 18.07.2019 10000,00грн., 25.07.2019 363144, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність предмету спору щодо стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 373144,00грн.

За приписами ч.3 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України у випадку усунення позивачем недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у денб первинного її подання до господарського суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Дослідивши наявні матеріали справи судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду, у останнього було наявне порушене право, у зв`язку з тим, що відповідач порушив майнові права позивача, а саме не розрахувався в повному обсязі за поставлені позивачем ресурси за договором №52/19К від 22.01.2019.

Таке усунення відповідачем існування предмету спору шляхом його оплати після звернення позивача до суду з вимогою щодо стягнення, зокрема, суми основного боргу за договором №52/19К від 22.01.2019 зумовлює застосування п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України та закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу частині 373144,00грн.

Позивачем також нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 7874,21грн., 3% річних у розмірі 1617,99грн.

Відповідно до приписів ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За умовами п. 7.2 договору у випадку порушення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати за поставлені ресурси, покупець сплачує пеню у розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, які діяла у відповідному періоді.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу 3% річних з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд враховує, що умовами договору №11/17 від 02.06.2017 сторони встановили порядок оплати, у який покупець зобов`язаний сплатити суму за продукцію, а саме 50% - попередня оплата та 50% - протягом 10 календарних днів з моменту поставки продукції, на поточний рахунок постачальника згідно виставленого рахунку.

Перевіривши арифметичний розрахунок пені та 3% річних, правові підстави, періоди та порядок їх нарахування, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення 7777, 89грн. та 1598,20грн. відповідно.

Часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення пені та 3% річних обумовлено тим, що позивач безпідставно визначає суму боргу (за видатковою накладною №305 від 04.04.2019 28393,04грн.), на яку нараховуються пеня та 3% річних.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір в частині закриття провадження по справі підлягає стягненню з відповідача з урахуванням того, що саме неправомірні дії відповідача призвели до звернення позивача до суду з позовом, у тому числі щодо стягнення суми основного боргу, який відповідач сплатив тільки після звернення позивача до суду. Тобто судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам з урахуванням частини позовних вимог, щодо якої суд дійшов висновку про закриття провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 42, 74, 77, 86, 123, 129, 231, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ВБА ПАК, м. Дніпро до Приватного акціонерного товариства Авдіївський коксохімічний завод, м.Авдіївка, Донецька область про стягнення 387049,24грн. задовольнити частково.

Закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 373144,00грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Авдіївський коксохімічний завод (86065, Донецька обл., місто Авдіївка, проїзд Індустріальний, будинок 1; ідентифікаційний код 00191075) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ВБА ПАК (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Глобинська, будинок 2; ідентифікаційний код 40095412) пеню у розмірі 7777, 89грн., 3% річних у розмірі 1598,20грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 5737,79грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги, якщо його не скасовано, - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В судовому засіданні 12.09.2019 підписано повний текст рішення.

Суддя Я.О. Левшина