РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.08.2019Справа № 910/5699/19

За позовом Керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Департаменту освіти Маріупольської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вема кідс"

про стягнення грошових коштів

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кошляк М.І.

Представники учасників справи:

від прокуратури Вацьківська І.В. (представник за посвідченням);

від позивача не з`явились;

від відповідача Фадєєв О.П. (адвокат).

В судовому засіданні 27.08.2019 року, відповідно до положень ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представників прокуратури та відповідача, що повне рішення буде складено 10.09.2019 року.

СУТЬ СПОРУ:

02 травня 2019 року до Господарського суду міста Києва від Керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Департаменту освіти Маріупольської міської ради (позивач) надійшла позовна заява № 01-45-1835вих-19 від 25.04.2019 року до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вема кідс" про стягнення штрафних санкцій за договором поставки товару № 2993 від 24.07.2018 року в розмірі 667 471,57 грн., з них: штрафу - 598 629,12 грн. (п`ятсот дев`яносто вісім тисяч шістсот двадцять дев`ять гривень 12 копійок) та пені - 68 842,45 грн. (шістдесят вісім тисяч вісімсот сорок дві гривні 45 копійок) .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання за договором поставки товару № 2993 від 24.07.2018 року щодо своєчасної поставки товару, у зв`язку з чим відповідно до п. 7.2.1. договору з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно поставленого товару та штраф у розмірі 20% за прострочення виконання зобов`язання щодо своєчасної поставки товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2019 року у справі № 910/5699/19 позовну заяву № 01-45-1835вих-19 від 25.04.2019 року Керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Департаменту освіти Маріупольської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вема кідс" про стягнення грошових коштів залишено без руху, надано Керівнику Маріупольської місцевої прокуратури № 2 строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) днів з дня вручення даної ухвали.

Так, поштове відправлення з ухвалою суду у даній справі було направлене Керівнику Маріупольської місцевої прокуратури № 2 за адресою: 87541, Донецька область, м. Маріуполь, бул. Меотиди, 1, яка вказана в позовній заяві.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 842 ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.05.2019 року у справі № 910/5699/19 вручено уповноваженому представнику прокуратури - 15.05.2019 року.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Тобто, строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви до 20.05.2019 року (включно).

20.05.2019 року через відділ діловодства суду від Керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 2 надійшла заява № 01-45-2075вих.19 від 17.05.2019 року на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі № 910/5699/19, ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.06.2019 року.

11.06.2019 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 11.06.2019 року, який судом не приймається до уваги з огляду на наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2019 року встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

Згідно з частиною 4 статті 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі було направлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Вема кідс" за адресою: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 114, яка вказана в позовній заяві та відповідає адресі місцезнаходження товариства у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 390 ухвалу Господарського суду міста від 21.05.2019 року у справі № 910/5699/19 вручено уповноваженому представнику відповідача - 23.05.2019 року.

Відтак, відзив на позовну заяву мав бути поданий відповідачем у строк до 07.06.2019 року (включно).

Таким чином, відзив на позовну заяву поданий до суду з порушення строку встановленого в ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Тоді як, клопотання про поновлення пропущеного строку, встановленого судом для подання відзиву на позовну заяву відповідачем не подано.

В підготовчому засіданні 18.06.2019 року судом оголошувалася перерва.

Представник відповідача в підготовчому засіданні 18.06.2019 року подав заяву про зупинення провадження у справі № 910/5699/19 до розгляду Господарським судом Донецької області справи № 905/1050/19. Вказана заява обґрунтована тим, що в провадженні Господарського суду Донецької області знаходиться справа № 905/1050/19 за позовом ТОВ «Вема кідс» до Департаменту освіти Маріупольської міської ради про визнання недійсним п. 7.2.1. договору поставки № 2993 від 24.07.2018 року, отже у вказаній справі вирішується питання чинності та правомочності положень правочину щодо нарахування штрафу, тому у випадку задоволення позову у справі № 905/1050/19 підстави для нарахування штрафу та задоволення позову у даній справі будуть відсутніми.

Судом в підготовчому засіданні 18.06.2019 року була розглянута та відхилена заява відповідача про зупинення провадження у справі, про що судом постановлено протокольну ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання 18.06.2019 року. Відхиляючи наведене клопотання, суд виходив з того, що у відповідності до п. 5 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Дослідивши підстави поданої відповідачем заяви, суд дійшов висновку про її необґрунтованість на підставі приписів ст. 227 Господарського процесуального кодексу України, а саме з мотивів не доведення заявником факту об`єктивної неможливості розгляду справи № 910/5699/19 до набрання законної сили рішенням суду в справі № 905/1050/19 та про можливість встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду в даному господарському спорі.

Згідно ч. 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Так, суд відмічає, що в підготовчому засіданні 18.06.2019 року судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 (тридцять) днів.

08.07.2019 року, 12.07.2019 року через відділ діловодства суду від Департаменту освіти Маріупольської міської ради та Керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 2 надійшли відповіді на відзив № 39-38418-39.1 від 04.07.2019 року та № 01-45-2856вих19 від 05.07.2019 року, які судом не приймаються до уваги з огляду на, що судом не приймається до уваги поданий відповідачем відзив на позовну заяву.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

В підготовчому засіданні 30.07.2019 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 910/5699/19 до судового розгляду по суті на 27.08.2019 року.

12.08.2019 року через відділ діловодства суду від Департаменту освіти Маріупольської міської ради надійшла заява № 5318/2019 від 02.08.2019 року розглядати справу без участі представника Департаменту освіти Маріупольської міської ради, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судовому засіданні 27.08.2019 року представник прокуратури позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив та просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників прокуратури та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.07.2018 року між Департаментом освіти Маріупольської міської ради (надалі - департамент, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вема кідс" (надалі - відповідач, постачальник) укладено договір поставки товару № 2993 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, постачальник передає у власність замовнику, а замовник приймає та оплачує товар по цінах, в кількості, асортименті що вказані в додатку № 1 (специфікації), що є невід`ємною частиною цього договору.

В п. 1.2. договору визначено найменування товару: Комплекти посібників для навчальних кабінетів початкової школи за кодом ДК 021:20-5 - Посібники.

Строк (термін ) поставки до 31 жовтня 2018 року (п. 2.1. договору).

За умовами п. 2.2. договору, місце поставки: 87500. Донецька область, м. Маріуполь, пр. Миру 70. Фактичне місце поставки узгоджено сторонами - згідно додатку 2 до договору (дислокація).

Відповідно до п. 2.3. договору, передача товару здійснюється за товарними накладними, що є підставою для оплати замовником.

Згідно п. 2.5. договору, датою поставки товару є дата, коли товар був переданий в повному обсязі у власність замовника в місці поставки призначення, що підтверджується відповідними документами, з цього моменту зобов`язання постачальника щодо поставки товару вважається виконаними у повному обсязі.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що ціна договору становить 2 993 160,00 грн.

Додатковою угодою № 1 від 23.08.2018 року до договору внесено зміни в п. 2.1. договору поставки № 2993 від 24.07.2018 року та до додатку № 1 (специфікації) та визначено, що строк (термін) поставки до 27 серпня 2018 року, загальна вартість товару 2 993 145,60 грн.

Втім, відповідач в обумовлені договором строки товар позивачу не поставив.

Внаслідок непоставки товару Департамент освіти Маріупольської міської ради звернувся до відповідача з претензією № 39.10-44614-39.1 від 28.08.2018 року про сплату пені за несвоєчасну поставку товару або повідомити про обставини, що є підставою для звільнення від відповідальності за порушення умов договору.

В листі № 004/10 від 03.10.2018 року відповідач заперечив проти нарахованих штрафних санкцій, оскільки, на думку відповідача, мали місце форс-мажорні обставини - пожежа у виробничо-складських приміщеннях, які стали обґрунтованою причиною для затримки поставки товару, на підтвердження чого надав акт про пожежу від 07.08.2018 року, складений у складі комісії провідного інспектора Ірпінського МВ Яцишина О.О., керуючого ТОВ «Фабрика Рент» Терещенко В.В. та директора ТОВ «Вема кідс» ОСОБА_1 .

Відповідно до п.п. 6.1., 6.2. договору, сторони не несуть відповідальності за порушення своїх зобов`язань за цим договором, якщо воно сталося за форс-мажорних обставин, дії сторін договору при настанні обставин непереборної сили, що не дозволяють виконати умови договору. Сторона звільняється від визначеної договором та (або) чинним законодавством України відповідальності за повне чи часткове порушення договору, якщо вона доведе, що таке порушення сталося внаслідок дії форс-мажорних обставин, визначених у цьому договорі, за умови, що їх настання було засвідчено у визначеному цим договором порядку.

В п. 6.2.2. договору визначено, що настання непереборної сили має бути засвідчено компетентним органом, що визначений чинним законодавством України.

За умовами п. 6.2.3. договору, сторона, що має намір послатися на форс-мажорні обставини, зобов`язана невідкладно із урахуванням можливостей технічних засобів миттєвого зв`язку та характеру існуючих перешкод повідомити іншу сторону про наявність форс-мажорних обставин та їх вплив на виконання договору.

Згідно визначення, наданого Торгово-промисловою палатою України в Рішенні "Регламент засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили)" від 18.12.2014 року № 44(5) форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) це надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратство, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Перелік обставин непереборної сили (форс-мажору) міститься в п. 3.1. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зі змінами та доповненнями від 26.04.2016 року - далі ТПП.

Документом, що засвідчує форс-мажорні обставини є Сертифікат встановленої форми, виданий Торгово-промисловою палатою України або уповноваженою регіональною Торгово-промисловою палатою, який повинен бути зареєстрований в Реєстрі сертифікатів про форс-мажорні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України).

Тобто, ознаками форс-мажорних обставин є наступні: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даним умов здійснення господарської відповідальності.

Таким чином, сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, що саме через настання цих обставин сторона об`єктивно була позбавлена можливості виконати договірне зобов`язання.

Водночас, відповідач, посилаючись на пожежу, як на обставину непереборної сили, не довів виключний та невідворотний характер зазначеної події, та не надав доказів, що саме через настання цієї обставини він був позбавлений можливості виконати зобов`язання за договором, укладеним з Департаментом освіти Маріупольської міської ради, оскільки сама по собі пожежа, обставиною непереборної сили (форс-мажорною обставиною), в контексті вищевикладеного, не являється.

Крім того, згідно умов наведених у п. 6.2.4. договору, якщо форс-мажорні обставини та (або) їх наслідки тимчасово перешкоджають виконанню цього договору, то виконання цього договору зупиняється на строк, протягом якого воно є неможливим.

Суд відмічає, що в акті про пожежу від 07.08.2018 року вказано, що пожежею знищено вторинну сировину (паралон) на площі 16 м2, а також пошкоджено закопченням димом стелі складського-виробничого приміщення на площі в 12,6 м2, тоді як предметом договору є поставка посібників, відтак зазначений акт не підтверджує факту реальної неможливості виконання зобов`язання по поставці обумовленого договором товару - посібників, внаслідок вказаної пожежі.

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Таким чином, належним доказом підтвердження форс-мажорної обставини є сертифікат торгово-промислової палати, який в матеріалах справи відсутній.

В подальшому, Департамент освіти Маріупольської міської ради повторно звернувся до відповідача з претензією № 39-52569-39.1 від 03.10.2018 року про сплату нарахованих штрафу та пені за неналежне виконання зобов`язань за договором поставки № 2993 від 24.07.2018 року. Вказана претензія залишена без відповіді та задоволення.

На виконання умов договору поставки № 2993 від 24.07.2018 року відповідач поставив, а Департамент освіти Маріупольської міської ради прийняв товар на загальну суму 2 993 145,60грн., що підтверджується видатковою накладною № ВК000000142 від 16.10.2018 року.

Тобто, поставка товару здійснена після спливу строку (терміну) поставку товару, а саме після 27.08.2018 року, що свідчить про порушення відповідачем строків поставки товару за договором поставки № 2993 від 24.07.2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи, листом № 39-4412-39.1 від 27.02.2019 року Департамент освіти Маріупольської міської ради звернувся до Маріупольської місцевої прокуратури № 2 з проханням забезпечити представництво інтересів Департаменту освіти Маріупольської міської ради в суді з метою стягнення сум штрафних санкцій за укладеним договором з ТОВ «Вема кідс», зазначаючи про неможливість самостійного звернення до суду з позовом, у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань на сплату судового збору в необхідному розмірі, на підтвердження чого надано копію кошторису на 2019 рік, відповідно до якого коштів на сплату судового збору не передбачено. Вказаний лист був отриманий прокуратурою 28.02.2018 року за вх. № 910вх-19.

Вказані обставини стали підставою для звернення Керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Департаменту освіти Маріупольської міської ради до суду з даним позовом, оскільки Департаментом освіти Маріупольської міської ради не вжито заходів щодо стягнення суми штрафних санкцій за невиконання умов договору у примусовому порядку й відповідний позов до суду не пред`явлено, а обмежилось лише поданням претензій.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин третьої - п`ятої статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідає принципу рівноправності сторін.

"Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу стосовно рівноправності сторін судового провадження зміст п. 3 ч. 1 ст. 1311 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави у суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави у суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

За змістом ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

Відтак, винятковими випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави".

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 ГПК України .

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).

Отже, суд вважає, що "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Наявність "інтересів держави" у даній справі обґрунтоване тим, що передача в користування всупереч встановленого законом порядку земельних ділянок водного фонду істотно суперечить інтересам держави, однак у органу державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, відсутні повноваження щодо захисту інтересів держави в судовому порядку, що обумовлює необхідність звернення з даним позовом прокурора.

Так, порушення інтересів держави, в даному випадку, полягає у незаконній передачі водного об`єкта та земель водного фонду в оренду всупереч встановленому законом порядку.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, охоплює досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Укладаючи договір поставки № 2993 від 24.07.2018 року на визначених у ньому умовах сторони розраховують або на належне його виконання, або на справедливу компенсацію (штрафні санкції) у випадку порушення його умов, і ці санкції з одного боку, зможуть компенсувати завдану другою стороною шкоду порушенням взятих на себе зобов`язань, а з іншого - стимулювати сторону до належного та вчасного цих зобов`язань виконання.

Суд зауважує, що у даному випадку - за договором поставки № 2993 від 24.07.2018 року передбачалась поставка школам на замовлення Департаменту освіти Маріупольської міської ради комплектів посібників до початку навчального року, тобто, від вчасного та повного виконання його умов відповідачем безпосередньо залежало матеріальне забезпечення початку навчального процесу у школах.

Натомість, несвоєчасною поставкою комплектів посібників у школи міста Маріуполя, відповідач порушив нормальний початок навчального процесу у школах, чим безпосередньо завдав шкоди інтересам держави, в особі Департаменту освіти Маріупольської міської ради, яка (держава) згідно Конституції України гарантувала усім рівне право на освіту та зобов`язувалась її забезпечити.

Відповідно до ст. 53 Конституції України, кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою.

Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Компетентним органом щодо захисту зазначених інтересів держави у бюджетній сфері, згідно з Положенням, затвердженим рішенням Маріупольської міської ради від 19.04.2017 року № 7/17-1341 є Департамент освіти Маріупольської міської ради (позивач), який є головним розпорядником бюджетних коштів, і як розпорядник бюджетних коштів, забезпечує в межах повноважень ефективне і цільове використання бюджетних коштів.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 26 Бюджетного кодексу України, Департамент освіти Маріупольської міської ради, як розпорядник бюджетних коштів мав би організувати внутрішній контроль для забезпечення дотримання законності та ефективності використання бюджетних коштів, досягнення результатів відповідно до встановленої мети, завдань, планів і вимог щодо діяльності бюджетної установи га її підвідомчих установ.

Всупереч покладеним обов`язкам Департаментом освіти Маріупольської міської ради не було вжито достатніх та належних заходів до стягнення суми штрафних санкцій за невиконання умов договору поставки № 2993 від 24.07.2018 року у примусовому порядку з відповідача, оскільки відповідний позов до суду пред`явлено не було.

Суд відмічає, що листування у претензійному порядку стягнення штрафних санкцій не гарантує та не забезпечує.

Оскільки Департамент освіти Маріупольської міської ради не звертався до суду з позовом про стягнення штрафних санкцій за договором поставки № 2993 від 24.07.2018 року, то звернення Керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 2 у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» на захист інтересів держави у даних правовідносинах суд визнає здійсненим правомірно.

Укладений сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у» відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 7.2.1. договору, у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у даному договорі, останній сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад п`яти днів додатково сплачує штраф у розмірі 20% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

Тобто, умовами договору сторони погодили застосування у разі несвоєчасної поставки товару пеню та штраф одночасно.

При цьому, суд вважає за необхідне зауважити, що аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.04.2019 року у справі № 917/194/18, де Верховний Суд дійшов висновку, що одночасне стягнення штрафу та пені не є притягненням до подвійної відповідальності та не суперечить ст. 61 Конституції України. Наведена правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 року у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 року у справі № 911/1351/17, від 25.05.2018 року у справі № 922/1720/17, відповідно до якої одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно із ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, а у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Як вже було встановлено судом, в договорі (в редакції додаткової угоди № 1 від 23.08.2018 року) сторони погодили строк (термін) поставки до 27.08.2018 року, отже у відповідача виник обов`язок поставити товар саме у строк до 27.08.2018 року.

Однак, відповідач свої зобов`язання щодо поставки товару у строк визначений договором не виконав, поставка товару здійснена відповідачем 16.10.2018 року, тобто відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання з 28.08.2018 року.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені за період з 28.08.2018 року по 19.09.2018 року, суд встановив, що загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить 68 842,35 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 0,10 грн. позивачу належить відмовити.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми штрафу, судом встановлено, що вказане нарахування проведено позивачем у відповідності до умов укладеного між сторонами договору та вимог чинного законодавства, а відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача 598 629,12 грн. штрафу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення 667 471,47 грн. з них: штрафу - 598 629,12 грн. та пені - 68 842,35 грн.

Судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 10 012,07 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вема кідс" (ідентифікаційний код 39831287, адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 114) на користь Департаменту освіти Маріупольської міської ради (ідентифікаційний код 02142862, адреса: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Миру, 70) грошові кошти: штрафу - 598 629,12 грн. (п`ятсот дев`яносто вісім тисяч шістсот двадцять дев`ять гривень 12 копійок) та пені - 68 842,35 грн. (шістдесят вісім тисяч вісімсот сорок дві гривні 35 копійок).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вема кідс" (ідентифікаційний код 39831287, адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 114) на користь Прокуратури Донецької області (ідентифікаційний код 25707002, адреса: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Університетська, 6, розрахунковий рахунок № 6251, Держказначейська служба України, МФО 820172, отримувач - Прокуратура Донецької області) 10 012,07 грн. (десять тисяч дванадцять гривень 07 копійок) судового збору.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 10.09.2019р.

Суддя О.В. Котков