ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2019 справа № 914/1229/19

Господарський суд Львівської області в складі:

судді Запотічняк О.Д.

за участю секретаря судових засідань Демчук А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ІНВАПОЛ, м.Київ,

до відповідача: Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування, м.Львів,

про стягнення 277 126,43грн.

За участю представників:

від позивача: Дядюра Н.О.;

від відповідача: не з`явився.

Обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю ІНВАПОЛ звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування про стягнення 277 126,43грн.

Ухвалою від 01 липня 2019 року Господарський суд Львівської області прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив розгляд справи в підготовчому засіданні на 30 липня 2019 року.

Ухвалою від 30 липня 2019 року суд продовжив строк підготовчого провадження та відклав підготовче засідання на 03 вересня 2019р.

Ухвалою від 03 вересня 2019 року суд закрив підготовче провадження у справі № 914/1229/19 та призначив розгляд справи по суті в судовому засіданні на 12вересня 2019 року.

06 вересня 2019 року представник позивача подав клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд розглянув дане клопотання та відмовив у його задоволенні з підстав наведених в ухвалі суду від 09 вересня 2019 року.

В судове засідання 12 вересня 2019 року з`явився представник позивача. Відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника по причині його тимчасової непрацездатності.

Відповідно до п.п.1 ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідачем не надано суду доказів тимчасової непрацездатності уповноваженого представника, а відтак суд не визнає причини неявки представника відповідача в судове засідання поважними, та вважає за можливе розглядати справу без участі представника відповідача.

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він на виконання умов укладеного 12 січня 2014 року між ним та відповідачем договору №38, в період з 02.12.2016 р. по 07.06.2018 р. передав відповідачу товари на загальну суму 645 257,14 гривень.

За умовами договору, відповідач зобов`язався здійснювати оплату товару на підставі виставленого рахунку та накладної на умовах відстрочки платежу на термін до 30 календарних днів з моменту поставки Товару.

Однак відповідач неналежно виконував взяті на себе договірні зобов`язання та здійснив тільки часткову оплату товару, а саме в період з 18.04.2017 р. по 22.11.2018 р. перерахував позивачу кошти в сумі 385 636,00грн.

Враховуючи часкові розрахунки за поставлений Товар, станом на день звернення з даним позовом основна заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений за Договором №38 від 21.01.2014 р. товар складає 259 621,14 грн.

За неналежне виконання договірних зобов`язань, позивач нарахував відповідачу 12 981,48грн інфляційних втрат та 4 523,81грн 3 % річних, які просить суд стягнути з відповідача.

Заперечення відповідач проти позову.

Відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву в якому він не погоджується із заявленими позивачем позовними вимогами, вважає що заборгованість виникла не із-за прямої вини відповідача. Зокрема відповідач посилається на те, що через несвоєчасне проведення у 2018 році платежів з бюджету за виготовлену підприємством у 2017 році продукцію, на початку 2018 року утворилась заборгованість по виплаті заробітної плати, кредиторська заборгованість з обов`язкових платежів перед постачальниками матеріалів та сировини, перед постачальниками комунальних послуг.

Станом на 01.01.2019р. заборгованість перед постачальниками становила 2 1712 598,58грн, заборгованість по послугах 1 197 856,11грн.

Коштів на рахунку підприємства не вистачає для повного і разового погашення заборгованості перед усіма постачальниками.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, повно, всебічно і об`єктивно оцінивши докази, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, в тому числі, є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що 21 січня 2014 року між Львівським казенним експериментальним підприємством засобів пересування і протезування (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю ІНВАПОЛ (постачальник) було укладено договір №38, за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність замовника товар, який зазначено у специфікації, а замовник прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Згідно п. 10.1 договору, його було укладено строком до 21.01.2017р. з умовою автоматичної пролонгації, якщо за місяць до закінчення річного строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність його перегляду.

Доказів розірвання договору, сторони суду не надали.

Відповідно до п. 2.1. Договору визначено, що перелік товару, який буде постачатися, зазначено в Специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору. В специфікації зазначається: найменування товару та ціна за одиницю кожного найменування.

Товар, вказаний в п. 1.1. цього Договору, поставляється Замовнику партіями (пункт

2.2. Договору).

Згідно п. 3.1. Договору встановлено, що Товар буде постачатися згідно письмових заявок протягом 5-ти робочих днів з дня замовлення. Поставка Товару здійснюється партіями згідно письмових заявок.

Перехід права власності на Товар відбувається в момент прийняття (передачі) відповідної партії товару, що оформляється видатковою накладною або Актом прийому- передачі, (пункт 3.2. Договору).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач на виконання умов договору згідно специфікацій та на підставі видаткових накладних поставив відповідачу обумовлений у специфікаціях товар на загальну суму 645 257,14грн. Копії специфікацій та видаткових накладних долучені до справи (а.с. 23-45).

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 2.4. Договору, оплата за отриманий Товар здійснюється замовником шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, згідно виставленого рахунку на Товар.

Пунктом 6.2.2. Договору визначено, що замовник зобов`язаний здійснити оплату Товару Постачальнику на підставі виставленого рахунку та накладної на умовах відстрочки платежу на термін до 30 календарних днів з моменту поставки Товару.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Аналогічне положення містить ст. 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Однак відповідач отриманий товар оплатив частково в сумі 385 636,00грн, а саме:

- 18.04.2017 р. платіжне доручення №627 на суму 36 961,00 гривень.

- 18.04.2017 р. платіжне доручення №633 на суму 63 039,00 гривень.

- 28.12.2017 р. платіжне доручення №2151 на суму 200 000,00 гривень.

- 22.11.2018 р. платіжне доручення №1370 на суму 85 636,00 гривень.

Відповідні оплати були проведені відповідачем із порушенням встановлених договором строків оплати.

Доказів оплати решти товару на суму 259 621,14грн, сторонами суду не надано.

Таким чином, за відповідачем числиться заборгованість в сумі 259 621,14грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як встановлено судом, відповідачем несвоєчасно та не в повному обсязі здійснено оплати за отриманий товар, а відтак порушено взяті на себе договірні зобов`язання.

Відповідно до положень ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За неналежне виконання договірних зобов`язань, позивач нарахував відповідачу:

- 12 981,48грн інфляційних втрат;

- 4 523,81грн 3 % річних;

Судом проведено перевірку правильності здійснених позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних нарахувань, та встановлено, що при розрахунку інфляційних втрат позивачем було невірно застосовано сукупний індекс інфляції.

Провівши перерахунок, суд дійшов висновку, що до стягнення підялягають інфляційні втрати в сумі 11 618,47грн. Щодо нарахування 3% річних, то відповідні розрахунки здійснені позивачем вірно.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.76 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково в сумі 275 763,42 грн з яких:

- 259 621,14 грн основний борг;

- 11 618,47 грн інфляційних втрат;

- 4 523,81грн 3 % річних;

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Судові витрати.

Відповідно до ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру, сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається із позовної заяви, ціна позову становить 277 126,43 грн, а відтак, сума судового збору, яка мала б бути сплачена за подання даного позову становить 4 156,90грн.

В той же час, поданні позову до суду, позивачем сплачено судовий збір в сумі 4 544,27грн, що підтверджується платіжним дорученням від 10.05.2019р. №920. Таким чином позивачем зайво сплачено судовий збір в сумі 387,37грн.

Суд роз`яснює позивачу, що відповідно до пп.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, витрати позивача по сплаті судового збору слід покласти на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 4 136,45 грн.

Керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 76, 79, 123, 129, 221, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування (79052, м.Львів, вул. Рудненська,10, ідентифікаційний код 03187714) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ІНВАПОЛ (03680, м.Київ, вул Ак.Кримського,27, ідентифікаційний код 37306160) 259 621,14 грн боргу, 11 618,47 грн інфляційних втрат, 4 523,81 грн 3% річних та 4136,45грн. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

5. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного

господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 13.09.2019р.

Суддя Запотічняк О.Д.