ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2000/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Аленіна О.Ю., Лавриненко Л.В.

при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представника від відповідача 1 - адвоката Недашківського А.В. за посвідченням № 002830 від 15.06.2016; свідоцтвом серія НОМЕР_1 № 002830 від 15.06.2016.; ордером серія ВН № 1001216 від 03.09.2019.

/решта учасників справи не використали законного права на участь їх представників у судовому засіданні, хоча про час та місце його проведення повідомлені належним чином: позивач - за рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 8.08.2019; відповідач 2 за юридичною адресою відсутній, поштову кореспонденцію не отримує (див. витяг з ЄДР, довідку про причини повернення поштового відправлення від 17.08.2019), тому відповідно до ч.7 ст.120 ГПК України ухвали суду вважаються врученими, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає/,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Малого спортивно-оздоровчого приватного підприємства БЕДБОЙЗ

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.07.2019, прийняту суддєю Мостепаненко Ю.І. у м.Одесі,

про відмову у забезпеченні позову

у справі №916/2000/19

за позовом скаржника

до відповідачів:

1. Затоківської селищної рада Білгород-Дністровської міськради ;

2. Товариства з обмеженою відповідальністю Сатілір

про визнання недійсним та скасування рішення місцевої ради, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

В С Т А Н О В И В :

12.07.2019 Мале спортивно-оздоровче приватне підприємство (далі - МСОПП) БЕДБОЙЗ звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міськради та Товариства з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) Сатілір, в якій просило суд:

- визнати недійсним та скасувати рішення Затоківської селищної ради від 05 липня 2019 року № 1157 Про передачу ТОВ Сатілір земельної ділянки в оренду;

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 05 липня 2019 року, укладений між Затоківською селищною радою та ТОВ Сатілір, щодо надання в користування земельної ділянки загальною площею 1, 7383 га кадастровий номер НОМЕР_2 :02 НОМЕР_3 , яка розташована за адресою: Одеська область АДРЕСА_1 м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, Центральний курортний район.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що рішення Затоківської селищної ради має бути скасоване, а укладений на його основі договір оренди земельної ділянки визнаний недійсним, оскільки на їх підставі була надана в користування ТОВ "Сатілір" земельна ділянка, в межах якої перебуває майно позивача, що позначається на можливостях вільного його використання та обслуговування та порушує право приватної власності позивача.

Одночасно з поданням позовної заяви до суду першої інстанції позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просив суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом:

-накладення арешту на зазначену земельну ділянку;

-заборони Затоківській селищній раді Білгород-Дністровської міськради вчиняти будь-які дії та приймати рішення, спрямовані на розпорядження цією земельною ділянкою, а також її передачу у власність ТОВ Сатілір, іншим фізичним та юридичним особам, надання її в користування іншим фізичним та юридичним особам;

-встановлення обов`язку ТОВ Сатілір, його посадовим та службовим особам, працівникам і уповноваженим особам, а також будь-яким іншим фізичним та юридичним особам і організаціям, які пов`язані із ТОВ Сатілір відповідними договірними зобов`язаннями, не перешкоджати МСОПП БЕДБОЙЗ, його посадовим та службовим особам, працівникам і уповноваженим особам, а також будь-яким іншим фізичним та юридичним особам і організаціям, які пов`язані із МСОПП БЕДБОЙЗ відповідними договірними зобов`язаннями, у вільному доступі та використанні за призначенням будівель і споруд бази відпочинку Граніт, їх обслуговуванні, які належать МСОПП БЕДБОЙЗ та розташовані на земельній ділянці, загальною площею 1,7383 га, кадастровий номер НОМЕР_2 : НОМЕР_4 , за адресою: Одеська АДРЕСА_2 м. Білгород АДРЕСА_3 Дністровський АДРЕСА_4 Затока, Центральний курортний район, що перебуває в оренді ТОВ Сатілір.

Необхідність вжиття зазначених заходів позивач обґрунтовує тим, що Затоківська селищна рада, будучи уповноваженим територіальною громадою власником спірної земельної ділянки, може відчужити її співвідповідачу або іншим особам, чи права на неї, що у випадку прийняття рішення суду на користь позивача, унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав позивача в межах даної справи і він буде змушений знову вдаватися до судових процесів, зокрема, з приводу визнання відповідних дій, рішення, правочину незаконними та недійсними, що, безумовно, потребує значних зусиль та додаткових витрат позивача. За таких умов, прийняте судове рішення по суті спору фактично залишиться невиконаним, не зумовлюючи настання реальних правових наслідків його ухвалення.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.07.2019 у задоволенні заяви МСОПП БЕДБОЙЗ про забезпечення позову у даній справі відмовлено з огляду на відсутність доказів, які б свідчили про намір Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міськради вищезазначену земельну ділянку та будь-яких доказів, підтверджуючих здійснення ТОВ Сатілір або юридичними чи фізичними особами, пов`язаними з останнім, перешкод у вільному доступі та використанні за призначенням будівель і споруд бази відпочинку Граніт, що належить позивачу на праві приватної власності.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, позивач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати її та прийняти нову, якою заяву про забезпечення позову МСОПП БЕДБОЙЗ задовольнити.

На думку скаржника оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, адже при її винесенні судом було порушено норми матеріального і процесуального права, а також були неправильно встановлені обставини у справі, що є підставою для її скасування.

Доводи апеляційної скарги дублюють доводи заяви про забезпечення позову, зокрема, скаржник зазначає, що місцевий суд мав забезпечити позов шляхом накладання відповідних арешту на земельну ділянку, встановлення заборони відповідачу вчиняти певні дії та обов`язку утриматися від певних дій, однак означене в свою чергу зроблено не було, що може призвести до того, що Затоківська селищна рада, все ж таки будучи уповноваженим територіальною громадою власником спірної земельної ділянки, відчужить її співвідповідачу або іншим особам, чи права на неї, що, у випадку прийняття рішення суду на користь позивача, унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав позивача в межах даної справи.

Відзиви на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника Затоківської селищної ради, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги судова колегія дійшла до наступного.

Згідно із ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.ч.1, 11 ст.137 ГПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню позовних вимог, якщо спір при цьому не вирішується по суті.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, у розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано позитивне вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, констатуючи, що доводи позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову не можна вважати обґрунтованими оскільки вони носять загальний характер, не містять змістовних даних та відомостей із посиланням на конкретні докази, які б дозволяли зробити висновок про необхідність забезпечення позову в аспекті вимог ст. ст. 136, 137 ГПК України. Зокрема, не може вважатись підставою для забезпечення позову саме припущення заявника про можливість настання для нього негативних наслідків.

З огляду на те, що доводи апеляційної скарги непереконливі та не спроможні спростувати обґрунтованість висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної ухвали, а відтак оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Судові втрати, пов`язані з апеляційним розглядом даної скарги, відповідно до правил ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269 - 271, 275, 276, 282, 288 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Малого спортивно-оздоровчого приватного підприємства БЕДБОЙЗ залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.07.2019 без змін.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 04.09.2019 о 14:05.

Головуючий суддя Разюк Г.П.

Суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.