РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.09.2019Справа № 910/7955/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший трубний завод» (04074, м. Київ, вул. Резервна, 8-а)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фундамент Сантехбуд» (02081, м. Київ, вул. Дніпровська набережна, буд. 19-А)

про стягнення 411 341,93 грн.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший трубний завод» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фундамент Сантехбуд» про стягнення 411 341,93 грн.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 03.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Перший трубний завод» (надалі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фундамент Сантехбуд» (надалі - відповідач) укладено договір №004, відповідно до умов якого позивач зобов`язався прийняти на себе зобов`язання в термін та на умовах визначених договором поставки та передати у власність відповідача товар, а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити товар, в термін та на умовах, визначених Договором. За доводами позивача, останній виконав свої зобов`язання за договором та поставив товар на суму 3 962 995,59 грн., проте відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повного повної оплати, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості у розмірі 411 341,93 грн, з яких: 380 704,00 грн - основна сума заборгованості за договором, 7 044,72 грн. - 3% річних, 23 592,22 грн. - інфляційних.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.06.2019 залишено позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший трубний завод» без руху в порядку ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу час для усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду, а саме надати уточнення щодо обґрунтування позовних вимог в частині основної суми заборгованості відповідача за товар у відповідності до Договору №004 від 03.01.2018 та надання доказів, які підтверджують викладені в позовній заяві обставини, зокрема, щодо дати та сум заховання грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за договором на підставі листів №10 від 01.03.2019 та № 17 від 04.06.2019.

02.07.2019 через загальний відділ діловодства суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій позивачем надано детальний розрахунок заборгованості та письмові обґрунтування щодо основної суми заборгованості відповідача за товар у відповідності до Договору №004 від 03.01.2018.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.07.2019 прийняти дану позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 910/7955/19, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 31.07.2019.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст.ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачам строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

19.07.2019 позивач через загальний відділ діловодства суду подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої зазначає, що протягом 03-07 липня відповідачем частково погашено заборгованість у сумі 24 105,00 грн, а тому сума основного боргу складає 365 599,99 грн, в частині вимог про стягнення 7 044, 72 грн. - 3% річних, 23 592,22 грн. - інфляційних залишаються незмінними.

У підготовчому засіданні 31.07.2019 суд на місті ухвалив прийняти до розгляду заяву про зменшення позовних вимог, як таку що подана із дотриманням вимог ст. 46 ГПК України, а відтак має місце нова ціна позову, та відкласти підготовче засідання на 14.08.2019.

У судове засідання 14.08.2019 відповідач вдруге не забезпечив явку уповноваженого представника про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв клопотань суду не направлено.

У судовому засіданні 14.08.2019, враховуючи відсутність з боку сторін клопотань, на підставі ст.ст. 177, 185, 234 Господарського процесуального кодексу України, постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого засідання у справі та призначення справи до розгляду по суті на 11.09.2019.

У судове засідання 11.09.2019 позивач не забезпечив явку уповноваженого представника.

Відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника у судове засідання 11.09.2019 про причини неявки суд не повідомив про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2019, не подав до суду відзиву на позов, а відтак, не скористався наданими йому процесуальними правами.

Таким чином, незважаючи на те, що відповідач не з`явився у судове засідання, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.ст. 165, 178 Господарського процесуального кодексу України, а неявка даного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представників сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

03 січня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Перший трубний завод» (надалі - постачальник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фундамент Сантехбуд» (надалі - покупець/відповідач) було укладено договір № 004 (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник приймає на себе зобов`язання в термін та на умовах визначених даним договором поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар, в термін та на умовах визначених договором.

За умовами п. 2.3. договору фактичних обсяг (кількість) товару визначається у видаткових накладних, що є невід`ємною частиною договору.

Поставка товару здійснюється партіями, в термін, які погоджені сторонами. Товар передається постачальником та приймається покупцем по кількості шляхом підписання видаткових накладних. Товар вважається поставлений покупцю з дати підписання сторонами видаткових накладних (п.п. 4.4.-4.-6. Договору).

Відповідно до п.п. 5.1.,5.2. договору оплата за товар проводиться покупцем попередньою оплатою у розмірі 100% вартості замовлення згідно виставленого рахунку-фактури постачальника. У реквізитах платежу обов`язково вказується дата та номер договору. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Відповідно до п. 9.1. даний договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2018.закінченя строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що лишилися невиконаними.

За доводами позивача, на виконання умов договору № 004 від 03.01.2018 ТОВ «Перший трубний завод» поставив відповідачу протягом січня 2018-березня 2019 товар на загальну суму 3 962 995,59 грн, що підтверджується видатковими накладними, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками, належним чином завірені копії долучені до матеріалів позовної заяви. Також на виконання умов договору, позивачем виставлено відповідні рахунки на оплату товар (завірені копії містяться у матеріалах справи). Відповідачем, в свою чергу, товар був прийнятий та частково оплачений у сумі 3582 290,60 грн, на підтвердження чого до матеріал справи долучено відповідні виписки з банківського рахунку позивача. Відтак, за твердженням позивача у зв`язку з неповною оплюю за поставлений товар у відповідача утворився борг перед позивачем у сумі 380 704,99 грн (3 962 995,59 грн - 3582 290,60 грн). З метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача з претензією погасити борг, проте претензія залишена з боку відповідача не виконана. А тому позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 411 341,93 грн, з яких: 380 704,00 грн - основна сума заборгованості за договором, 7 044,72 грн. - 3% річних, 23 592,22 грн. - інфляційних.

Отже, спір у справі виник, внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язання за договором, а саме в частині здійснення своєчасної та повної оплати за поставлений товар.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 004 від 03.01.2018, суд дійшов до висновку, що останній за своєю правовою природою договором поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що на виконання умов договору №004 від 03.01.2018 позивачем протягом січня 2018 - березня 2019 було поставлено відповідачу товар, на загальну суму 3 962 995,59 грн, що підтверджується видатковими накладними, які підписані уповноваженими представниками сторін (належним чином завірені копії яких містяться у матеріалах справи).

Матеріалами справи також підтверджується факт виставлення позивачем відповідачу рахунки-фактури на оплату товару. Судом також встановлено, що відповідачем товар прийнятий та частково оплачений у сумі 3 582 290,60 грн, на підтвердження чого до матеріал справи долучено відповідні виписки з банківського рахунку позивача.

Після відкриття провадження у справі № 910/7955/19 відповідачем було частково погашено суму заборгованості за договором у розмірі 24 105,00 грн, на підтверджено чого позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог та долучено копії виписок з банківського рахунку за період з 03.07.2019 та 08.07.2019. Вказана заява позивача прийнято судом до розгляду, а відтак на момент розгляду справи по суті заборгованість відповідача перед позивачем складає 356 599,99 грн.

Частинами 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як встановлено судом, у п.5.1.договору сторони передбачили, що оплата здійснюється відповідачем на умовах 100% передоплати.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та приписів п. 5.1. договору, виконання відповідачем грошового зобов`язання по оплаті товару за договором на момент розгляду справи настав.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Приймаючи до уваги зазначене та враховуючи, що відповідачем не надано суду жодних доказів належного виконання зобов`язання щодо оплати отриманого товару та не спростовано заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором №004 від 03.01.2018 належним чином доведений, документально підтверджений та строк оплати є таким, що настав, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості у розмірі 356 599,99 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У зв`язку з неналежним виконання договірних зобов`язань, позивач просить суд стягну з відповідача 3% річних у розмірі 7 044,72 грн а також інфляційні втрати у розмірі 23 592,22 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд перевіривши розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат встановив, що останній є обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

Відповідачем відзиву на позовну заяву, контррозрахунку суми позовних вимог та будь-яких заперечень по суті позовних вимог не надано, доводів позивача у встановленому законом порядку не спростовано.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 236 - 238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фундамент Сантехбуд» (02081, м. Київ, вул. Дніпровська набережна, буд. 19-А; ідентифікаційний код: 39896276) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший трубний завод» (04074, м. Київ, вул. Резервна, буд. 8-а; ідентифікаційний код: 34427263) основний борг у розмірі 356 599 (триста п`ятдесят шість тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 99 коп.; 3 % річних у розмірі 7 044 (сім тисяч сорок чотири) грн 72 коп.; інфляційні втрати у розмірі 23 592 (двадцять три тисячі п`ятсот дев`яносто дві) грн 22 коп. та судовий збір у розмірі 6 170 (шість тисяч сто сімдесят) грн 13 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11.09.2019

Суддя Л.Г. Пукшин