УХВАЛА

28 серпня 2019 року

м. Київ

Справа № 916/14/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.

за участю секретаря судового засідання - Журавльова А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шевченківський Девелопмент" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 (головуючий суддя Лавриненко Л.В., судді Аленін О.Ю., Філінюк І.Г.) та рішення Господарського суду Одеської області від 23.05.2018 (головуючий суддя Цісельський О.В., судді Оборотова О.Ю., Літвінов С.В.) у справі № 916/14/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Стадіон "Чорноморець"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Шевченківський Девелопмент"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання договору оренди недійсним, виселення та скасування державної реєстрації права оренди

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Імексбанк" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стадіон "Чорноморець" (далі - відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Шевченківський Девелопмент" (далі - відповідач 2) у якому просило:

- визнати недійсним нікчемний договір оренди від 31.12.2014, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавлем М.В. за реєстровим № 1884;

- застосувати наслідки недійсності договору оренди, укладеного 31.12.2014 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавлем М.В. за реєстровим № 1884, шляхом виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "Шевченківський Девелопмент" з частки у розмірі 134/1000 у праві власності на нежитлові будівлі центрального стадіону "Чорноморець" загальною площею 80 289,0 кв.м, основною площею 67 037,5 кв.м, що складається з приміщень площею 10 575,9 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська (Енгельса), буд. 1/20 ;

- застосувати наслідки недійсності договору оренди, укладеного 31.12.2014 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавлем М.В. за реєстровим № 1884, шляхом скасування державної реєстрації права оренди (номер запису про інше речове право 8325860; дата та час державної реєстрації 31.12.2014 03:12:42; підстава виникнення іншого речового права: договір оренди, серія та номер: 1885, виданий 31.12.2014, видавник: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Журавель М.В.; договір про заміну сторони у зобов`язанні, серія та номер: 1160, виданий 27.07.2015, видавник: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Журавель М.В.; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 18498085 від 31.12.2014, 03:16:02, видавник: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Журавель М. В.; вид іншого речового права: право оренди).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що договір оренди від 31.12.2014, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавлем М. В. за реєстровим № 1884, є недійсним в силу приписів абз. 4 ч. 3 ст. 9 та ч. 3 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" (нікчемним), оскільки його укладено без згоди іпотекодержателя, а тому позивач просить визнати його недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину, передбачених ст. 216 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 23.05.2018, яке залишено без змін постановою Південно - Західного апеляційного господарського суду від 12.02.2019, позов задоволено повністю.

Судові рішення мотивовані тим, що спірний договір оренди укладено всупереч приписам Закону України "Про іпотеку" та умовам іпотечного договору від 25.12.2014.

Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 25.12.2014 між Публічним акціонерним товариством "Імексбанк" (іпотекодержатель) та Приватним акціонерним товариством "Футбольний клуб "Чорноморець" (іпотекодавець) укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим № 6134. Предметом іпотеки за договором є нерухоме майно: нежитлові будівлі центрального стадіону "Чорноморець", які складаються з будівель загальною площею 80 289,0 кв. м., основною площею 67 037,5 кв. м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська (вул. Енгельса), буд. 1/20 .

29.12.2014 між Приватним акціонерним товариством "Футбольний клуб "Чорноморець" (установник управління) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Стадіон "Чорноморець" (управитель) укладено договір управління нерухомим майном, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавлем В.М. за реєстровим № 1772, за яким в управління передано нежитлові будівлі центрального стадіону "Чорноморець", які складаються з будівель загальною площею 80 289,0 кв. м., основною площею 67 037,5 кв. м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська (вул. Енгельса), буд. 1/20 .

У подальшому, на підставі договору оренди від 31.12.2014, укладеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Стадіон "Чорноморець" (управителем майна) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Шевченківський Девелопмент" (орендар), спірне майно - частку у розмірі 134/1000 у праві власності на нежитлові будівлі центрального стадіону "Чорноморець", які складаються з будівель загальною площею 80 289,0 кв. м., основною площею 67 037,5 кв. м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська (вул. Енгельса), буд. 1/20 , що складається з приміщень площею 10 757,9 кв. м, передано орендарю.

Місцевий господарський суд, посилаючись на приписи статті 1039 Цивільного кодексу України, положення статті 12 Закону України "Про іпотеку", дійшов висновку, що управитель майна переданого в іпотеку, не може укладати договори оренди без отримання згоди іпотекодержателя, оскільки положення ч. 3, 4 ст. 9, ч. 3 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" мають імперативний характер, а отже не можуть бути змінені за домовленістю сторін, у тому числі шляхом надання таких повноважень разом із підписанням договору управління майном. Враховуючи, що іпотекодержателем згода на укладання договору оренди від 31.12.2014 не надавалася, суд дійшов висновку, що такий договір є нікчемним в силу закону.

Вирішуючи позовні вимоги у частині застосування наслідків недійсності договору оренди шляхом виселення ТОВ "Шевченківський Девелопмент" з орендованих приміщень, місцевий господарський суд вказав, що виселення не є застосуванням наслідків визнання правочину недійсним, однак, враховуючи, що позовні вимоги заявлено з посиланням на приписи статті 391 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про можливість захисту прав власника, оскільки останнім заявлено негаторний позов про усунення перешкод у користуванні майном.

Апеляційний суд під час апеляційного перегляду справи погодився із здійсненою судом першої інстанції оцінкою доказів та зазначив, зокрема, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороною недійсного правочину. Однак, враховуючи той факт, що Публічне акціонерне товариство "Імексбанк" не є стороною договору оренди майна від 31.12.2014, правові підстави для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину відсутні.

Разом з тим, посилаючись на приписи статті 391 Цивільного кодексу України, за змістом якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, враховуючи те, що Публічне акціонерне товариство "Імексбанк" є власником нежитлових будівель центрального стадіону "Чорноморець", які складаються з будівель загальною площею 80 289,0 кв. м., основною площею 67 037,5 кв. м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 1/20 , що підтверджується наявною в матеріалах справи Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.12.2017 № 108982918, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "Шевченківський Девелопмент" з орендованого приміщення.

18.03.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Шевченківський Девелопмент" подало до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 та рішення Господарського суду Одеської області від 23.05.2018, у якій просило скасувати оскаржувані рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, відповідач 2 зазначає, що рішення у даній справі ухвалені за неправильного застосування до спірних правовідносин сторін норми ч. 3 ст. 12 Закону України "Про іпотеку". Так, судами не взято до уваги обставин укладання спірного договору оренди та повноважень особи, яка підписала договір від імені орендодавця, не враховано, що ТОВ "Стадіон "Чорноморець" при укладанні договору оренди діяло в межах повноважень, наданих йому позивачем за договором управління від 29.12.2014 та статей 1029, 1037, 1038 Цивільного кодексу України. Також судами не враховано, що ні чинним законодавством, ні положеннями договору управління від 29.12.2014 №1772 управителя не було обмежено в передачі об`єкта нерухомого майна, наданого йому за договором управління, у подальшу оренду на умовах окремо укладеного договору оренди.

На думку скаржника, суди попередніх інстанцій дійшли необґрунтованого висновку про те, що оскаржуваний договір оренди порушує права позивача. При цьому, судами самостійно, за межами предмету та обгрунтувань позову зроблено безпідставний висновок щодо нібито наявності порушення відповідачем прав позивача як власника майна.

Крім того, скаржник вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, безпідставне повернення позивачу позову в частині позовних вимог щодо повернення йому нежитлових будівель стадіону.

Ухвалою Верховного Суду від 15.04.2019 колегією суддів у складі: Суховий В.Г. - головуючий, Берднік І.С., Міщенко І.С. відкрито касаційне провадження у справі №916/14/18 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Шевченківський Девелопмент" та призначено її розгляд на 05.06.2019.

Ухвалою Верховного Суду від 05.06.2019 зупинено касаційне провадження у справі № 916/14/18 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справі № 916/3156/17.

Ухвалою Верховного Суду від 27.06.2019 касаційне провадження у справі № 916/14/18 поновлено, касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шевченківський Девелопмент" призначено до розгляду на 14.08.2019.

14.08.2019 на адресу суду надійшло клопотання позивача про зупинення провадження у справі до перегляду судових рішень у справі №916/15/18 у касаційному порядку об`єднаною палатою Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 14.08.2019 оголошено перерву у судовому засіданні з розгляду касаційної скарги до 28.08.2019.

В судовому засіданні 28.08.2019 колегія суддів розглянувши вищевказане клопотання позивача про зупинення провадження у справі, не знайшла підстав для його задоволення з огляду на таке.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Колегія суддів зазначає, що, по-перше, зупинення провадження у справі є правом, а не обов`язком суду, по-друге, можливість зупинення провадження у справі законодавчо пов`язано з розглядом подібних правовідносин. Оскільки правовідносини, які є предметом спору у справі № 916/15/18 та у даній справі не є подібними, колегія суддів відхиляє клопотання позивача про зупинення провадження у справі.

Розглянувши доводи та аргументи касаційної скарги разом з матеріалами справи, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність передачі вказаної справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду на підставі частини 2 статті 302 ГПК України, оскільки вважає за необхідне відступити від висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в раніше ухвалених постановах Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду Баранець О.М. - головуючий, Вронська Г.О., Ткач І.В. від 18.12.2018 у справі №916/23/18 за позовом Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства "Імексбанк" Матвієнка Андрія Анатолійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова-хвиля", Товариства з обмеженою відповідальністю "Шевченківський девелопмент", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1) Національний банк України, 2) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину, в частині позовних вимог про виселення орендаря з орендованих ним приміщень, які заявлені у цій справі в якості застосування наслідків недійсності договору оренди на підставі статті 391 Цивільного кодексу України, Верховний Суд, посилаючись на положення статті 41 Конституції України, статті 316, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України, вказав, що підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. При цьому, суд вказав, що для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Установивши, що позивач у справі є власником орендованого відповідачем-2 нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м . Одеса, проспект Шевченко, 8-а , та у відповідача-2 (орендаря) відсутні правові підстави для використання майна з огляду на нікчемність спірного договору оренди, суд дійшов висновку, що позовна вимога про виселення відповідача-2 з орендованих приміщень з підстав, передбачених статтею 391 Цивільного кодексу України, підлягає задоволенню.

Також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець О.М. - головуючий, Мамалуй О.О., Студенець В.І. від 09.04.2019 у справі №916/368/18 за позовом Публічного акціонерного товариства "Імексбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства "Імексбанк" Матвієнка Андрія Анатолійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шевченківський девелопмент", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, 2) Національний банк України про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину, Верховний Суд дійшов аналогічного висновку щодо можливості задоволення позовної вимоги про виселення відповідача зі спірних приміщень, які є об`єктом оренди за спірним договором, заявленої позивачем на підставі статті 391 Цивільного кодексу України, з огляду на відсутність правових підстав для використання майна у зв`язку з нікчемністю договору оренди. У наведеній постанові суд вказав, що позовна вимога про виселення є за своєю природою негаторним позовом, який містить вимогу про усунення перешкод у користуванні майном, позивачем за яким може бути власник майна, підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. При цьому, для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей.

Однак, колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування положень статті 391 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах, викладених у справах № 916/23/18 від 18.12.2018, №916/368/18 від 09.04.2019.

Відповідно до частини 1 статті 15 та частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із положеннями статті 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист прав і законних інтересів.

Отже, наведені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (пункти 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

Крім того, вирішуючи спір, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Позивачем обрано такий спосіб судового захисту як усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення відповідача 2 з орендованих приміщень. Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі в частині виселення, позивач зазначав, що недійсність договору оренди має наслідком повернення майна. Вимога звільнити ці об`єкти (виселення) повинна тлумачитись як повернення переданого у користування майна законному власнику, яким є позивач. Перебування орендаря в приміщеннях майна перешкоджає позивачу у здійсненні його права власності. Констатуючи наведене, позивач зазначав, що наслідком недійсності договору оренди є усунення перешкод у користуванні майном його законним власником, а саме, виселення орендаря з займаних ним приміщень.

Глава 29 Цивільного кодексу України регулює підстави та порядок захисту права власності.

Зокрема, статтею 391 Цивільного кодексу України визначено, яким чином може бути захищено право власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння. В силу названої статті саме володіючий власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Наведеною нормою передбачено, що власник майна має право шляхом подання негаторного позову вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном. Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Ця норма регулює захист права власності не в будь-якому випадку, а в разі його порушення шляхом вчинення перешкод у здійсненні власником його правомочностей з користування та/або розпорядження майном. Цей спосіб захисту спрямований на усунення порушення прав власника, які не пов`язані з позбавленням володіння майном.

Усунення перешкод власнику у користуванні своїм майном, як спосіб захисту цивільного права чи інтересу, фактично передбачає покладення на відповідача обов`язку припинити дію, яка порушує право, та можливе лише щодо триваючого правопорушення.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту, колегія суддів зазначає, що у даній справі позивач, як власник, не наводив обставин щодо фактичного перебування у спірних приміщеннях, так само як і обставин здійснення відповідачем 2 перешкод у здійсненні права користування чи розпорядження такими приміщеннями, що є характерними ознаками негаторного позову про усунення перешкод у користуванні майном, що, у свою чергу, виключає можливість задоволення такої позовної вимоги.

З огляду на вищевикладене, на переконання колегії суддів, в частині позовних вимог про виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "Шевченківський Девелопмент" з частки у розмірі 134/1000 у праві власності на нежитлові будівлі центрального стадіону "Чорноморець" загальною площею 80 289,0 кв.м, основною площею 67 037,5 кв.м, що складається з приміщень площею 10 575,9 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська (Енгельса), буд. 1/20 , не можуть бути застосовані положення статті 391 Цивільного кодексу України, оскільки позивач не є володіючим власником спірного майна, що, зокрема, підтвердив і представник позивача в судовому засіданні 28.08.2019, оскільки позовні вимоги на підставі статті 391 Цивільного кодексу України можуть бути заявлені лише володіючим власником.

З огляду на обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій, у даному спорі належним (ефективним) способом захисту прав неволодіючого власника є пред`явлення віндикаційного позову, який передбачено нормами статті 387 Цивільного кодексу України, яка не містить положень щодо вибуття з володіння власника спірного майна (на відміну від статті 388 Цивільного кодексу України), що є важливим з огляду на спосіб набуття позивачем права власності (як іпотекодержателем без фактичної передачі речі).

Необхідність правильного визначення способу захисту (віндикація чи негаторний позов) у даному спорі також обумовлена різним правовим регулюванням інших аспектів названих способів захисту, зокрема, застосування позовної давності, визначення ставок судового збору (віндикація - майнова вимога, а негаторний позов - немайновий) тощо.

Відповідно до частини 2 статті 302 Господарського процесуального кодексу України, суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Оскільки колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду у справах № 916/23/18 від 18.12.2018 та №916/368/18 від 09.04.2019 в частині застосування до позовних вимог про виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "Шевченківський Девелопмент" з частки у розмірі 134/1000 у праві власності на нежитлові будівлі центрального стадіону "Чорноморець" загальною площею 80 289,0 кв.м, основною площею 67 037,5 кв.м, що складається з приміщень площею 10 575,9 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська (Енгельса), буд. 1/20 , положень статті 391 Цивільного кодексу України, яку було застосовано у подібних правовідносинах колегією суддів Касаційного господарського суду, що входять до складу іншої палати - судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів, справа № 916/14/18 підлягає передачі на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду згідно із ч. 2 ст. 302 ГПК України.

Керуючись статтями 234, 235, 302, 303 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Справу №916/14/18 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Шевченківський Девелопмент" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 та рішення Господарського суду Одеської області від 23.05.2018 передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.