ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.08.2019                      Справа № 905/792/19

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., при секретарі судового засідання (помічнику судді) Гонтар А.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ,

до Приватного акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча”, м.Маріуполь Донецької області,

про стягнення 629'935,31грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Єфременко О.О. на підставі довіреності №14-192 від 17.05.2019р. - адвокат,

від відповідача: не з’явився,

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча”, м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 629935,31грн, з яких: 477764,54грн. - пеня, 43398,41грн. – 3% річних, 108772,36грн. інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору постачання природного газу №4466/16-ТЕ/106-6 від 21.12.2015р. в частині проведення своєчасної оплати газу, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних.

Ухвалою господарського суду від 27.05.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/792/19, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

12.06.2019р. до канцелярії суду від відповідача надійшли:

- відзив №09/905/792/19-01 від 10.06.2019р. на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а також розглянути подане клопотання про зменшення суми пені;

- клопотання №09/905/792/19-02 від 10.06.2019р. про зменшення суми пені на 80% до суми 95552,91грн.

Відповідач мотивує свою позицію у відзиві тим, що позивач необґрунтовано під час дії мораторію, встановленого ч. 2 ст. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню.

19.06.2019р. до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь №14/5-1813В від 14.06.2019р. на відзив, у якій, зокрема, просить суд відмовити у задоволенні клопотання про зменшення пені.

05.07.2019р. до канцелярії суду від відповідача надійшли доповнення №09/905/792/19 від 02.07.2019р. до відзиву на позовну заяву з доданими документами, у тому числі копії Статуту ПАТ “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча” та ліцензій на виробництво теплової енергії, на транспортування теплової енергії, на постачання теплової енергії.

У доповненнях до відзиву відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на ч. 3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Під час судового засідання 25.07.2019р. представник позивача висловив заперечення на позицію відповідача у доповненні до відзиву, посилався на те, що відповідач не включений до реєстру як постачальник теплової енергії та немає ліцензії на виробництво теплової енергії.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 25.07.2019р. закрито підготовче провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 21.08.2019р.

У судове засідання 21.08.2019р. з’явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 21.08.2019р. не з’явився, про дату та час розгляду справи по суті був повідомлені належним чином.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Зважаючи на те, що в тому числі явка представників відповідача у судове засідання 21.08.2019р. не була визнана обов'язковою, приймаючи до уваги закінчення встановлених процесуальним законом строків, суд розглянув справу по суті за наявними в ній матеріалами у визначеному господарським процесуальним кодексом України порядку.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд ВСТАНОВИВ:

21.12.2015р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Постачальник) та Публічним акціонерним товариством “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча” (Споживач) був укладений Договір постачання природного газу №4466/16-ТЕ/106-6 (далі Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору Постачальник зобов’язався передати у власність Споживачу у 2016 році природний газ, а Споживач зобов’язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах Договору.

Згідно з п.1.2. Договору газ, що продається за Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Постачальник передає Споживачу з 01.04.2016р. по 30.04.2016р. газ обсягом до 105тикуб.м (п.2.1. Договору в редакції Додаткової угоди №3 від 31.03.2016р.).

Згідно з п.3.4 Договору приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Ціну за 1000 куб.м природного газу сторони обумовили в п.5.2 Договору.

Відповідно до п.6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов’язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також Договором (п.8.1. Договору).

Відповідно до п.8.2. Договору у разі невиконання Покупцем умов п.6.1 Договору він зобов’язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Сторони домовились про те, що строк, в межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у п’ять років (п.10.3. Договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016р. до 30.04.2016р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.12. Договору в редакції Додаткової угоди №3 від 31.03.2016р.).

Додатковою угодою №3 від 31.03.2016р., яка набула чинності з дати підписання і діє (зокрема, в частині п.6) з 01.04.2016р. сторони домовлялись викласти абзац другий п.6 Договору в наступній редакції: остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Додатковими угодами №1 від 31.12.2015р., №3 від 31.03.2016р. сторони також домовлялись про зміну ціни на газ.

Договір та Додаткові угоди до нього підписані представниками обох сторін та скріплені їхніми печатками.

Відповідно до абзацу першого Загальних положень Статуту відповідача, Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» є правонаступником у повному обсязі майна, прав та обов’язків Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча».

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, на виконання п.2.1 Договору позивачем з січня по квітень 2016року було передано відповідачу природний газ на загальну суму 2’830’ 801,75грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2016р., 29.02.2016р., 31.03.2016р., 30.04.2016р.

Акт від 31.01.2016р. підписаний без зауважень і скріплений печатками Продавця, Покупця та Газорозподільної організації. Акти 29.02.2016р., 31.03.2016р., 30.04.2016р. підписані без зауважень і скріплені печатками Продавця та Покупця.

За поставлений природний газ відповідач розрахувався повністю, про що свідчать складений бухгалтерією позивача і доданого до позову документу «Операції по підприємству "ММК м.Ілліча ПрАТ"» та розрахунок ціни позову. Факт повного погашення заборгованості за період січень - квітень 2016року до 27.10.2016р. ані позивач, а ні відповідач не заперечують.

На підтвердження дат та сум оплат за поставлений газ сторонами суду надано копії банківських виписок, перелік розрахунків у безготівковій формі та копії платіжних доручень.

Однак, позивач у позові посилається на те, що в порушення п.6.1 Договору відповідач несвоєчасно здійснював розрахунки, у зв’язку з чим позивач нарахував відповідачу:

- пеню в розмірі 208508грн. 78коп. та 3% річних в розмірі 17785 грн. 15коп. за період з 16.02.2016р. по 19.10.2016р.; інфляційні втрати в розмірі в сумі 61257,89грн. за період з березня по вересень 2016 року – за зобов’язаннями січня 2016р.;

- пеню в розмірі 139847грн. 02коп. та 3% річних в розмірі 13872грн. 10коп. за період з 15.03.2016р. по 20.10.2016р.; інфляційні втрати в розмірі в сумі 37210,63грн. за період з квітня по вересень 2016 року – за зобов’язаннями лютого 2016р.;

- пеню в розмірі 118842грн. 38коп. та 3% річних в розмірі 10754грн. 89коп. за період з 26.04.2016р. по 23.10.2016р.; інфляційні втрати в розмірі в сумі 9365,47грн. за період з травня по вересень 2016р. – за зобов’язаннями березня 2016р.;

- пеню в розмірі 10566грн. 36коп. та 3% річних в розмірі 986грн. 26коп. за період з 26.05.2016р. по 25.10.2016р.; інфляційні втрати в розмірі в сумі 938,37грн. за період з червня по вересень 2016р. – за зобов’язаннями квітня 2016р.

Оскільки вартість вказаного природного газу було сплачена відповідачем з порушенням встановлених договором строків, це стало підставою для звернення ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до суду з вимогами про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3 % річних.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об’єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають залишенню без задоволення, враховуючи наступне:

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов’язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов’язань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 ГК України.

За приписами статей 611, 612 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, в силу вимог ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання.

Відповідачем не заперечується, що погашення заборгованості за зобов’язаннями січня-квітня 2016 року відбулося з порушенням строків, визначеними у договорі №4466/16-ТЕ/106-6 від 21.12.2015р.

30.11.2016р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон України №1730-VIIІ), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону №1730-VIII заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Статтею 2 Закону України №1730-VIIІ визначено, що дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 ст. 3 Закону України №1730-VIIІ передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Частиною 3 ст. 7 Закону України №1730-VIIІ, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016р.), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії.

Цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань.

Суд також враховує передбачену п.1.2. Договору постачання природного газу №4466/16-ТЕ/106-6 від 21.12.2015р. мету використання природного газу відповідачем -виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. Під час винесення даного рішення у суду відсутні підстави ставити під сумнів зміст вказаного Договору, в тому числі його пункту 1.2.

В наданих до матеріалів справи актах приймання-передачі природного газу за спірний період також вказано, що поставлений позивачем природний газ прийнято відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. Про цю ж мету сторони вказали в п.1.2 Договору.

Із актів приймання-передачі природного газу також вбачається, що природний газ поставлявся у січні – квітні 2016р. (у квітні найменший обсяг поставки), тобто лише в опалювальний сезон.

Позивачем не доведено, що газ, отриманий відповідачем, використовувався на будь-які інші цілі, ніж ті, що зазначені в п.1.2 Договору, а саме – виробництво теплової енергії, яка споживається населенням.

Враховуючи наведене, а також функції, які виконує відповідач, він має ознаки теплогенеруючої та теплопостачальної організації, а тому на нього поширюється дія Закону України №1730-VIIІ.

При цьому застосування приписів ч.3 ст.7 Закону №1730-VIII (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності цим Законом.

Зокрема, застосування цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статтями 1, 2, 3 Закону № 1730-VIII, за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.

Якщо заборгованість погашено до набрання чинності Закону № 1730-VIII, тоді положення статей 1, 2, 3 вказаного Закону не застосовуються. Відтак не потребує доведення факт включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, у зв'язку з припиненням зобов'язань щодо їх сплати, на підставі частини третьої статті 7 Закону № 1730-VIII.

Аналогічних висновків про застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 03.04.2018р. у справі № 904/11325/16, від 06.04.2018р. у справі № 904/10747/16, від 15.05.2018р. у справі № 908/3126/16, від 23.05.2018р. у справі №908/3125/16, від 30.05.2018р. у справі №908/2055/17, від 18.12.2018р. у справі № 905/301/18, від 16.01.2019р. у справі №905/299/18, від 01.04.2019р. по справі №922/2784/18. Керуючись ч. 4 ст. 236 ГПК України, суд враховує викладені у постановах Верховного Суду висновки.

З огляду на передбачену п.1.2. Договору постачання природного газу №4466/16-ТЕ/106-6 від 21.12.2015р. мету використання природного газу відповідачем і наявні у матеріалах справи ліцензії відповідача на право провадження відповідної діяльності, положення ч.3 ст. 7 Закону України №1730-VIIІ поширюються на нарахування, що є предметом даного спору.

Як підтверджується сторонами, вбачається з наявних у матеріалах справи документів, на момент набрання чинності Закону України №1730-VIIІ (30.11.2016р.) відповідачем здійснено остаточний розрахунок за поставлений позивачем з січня по квітень 2016 року газ за договором купівлі-продажу природного газу №4466/16-ТЕ/106-6 від 21.12.2015р.

Так, 20.10.2016р. відповідач повністю розрахувався за поставлений у січні 2016 року природний газ; станом на 21.10.2016р. відповідач оплатив поставлений у лютому 2016 року природний газ; станом на 24.10.2016р. відповідач здійснив повну оплату природного газу, поставленого у березні 2016 року; станом на 26.10.2016 року відповідач розрахувався за поставлений у квітні 2016 року природний газ.

Оскільки щодо заявлених до стягнення у даній справі сум пені, річних та інфляційних існує судовий спір, вони не можуть вважатися нарахованими у розумінні ч.3 ст.7 Закону №1730-VIII, а отже, до них не може бути застосована процедура списання. Для сум неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, які не вважаються нарахованими на дату набрання чинності Законом, ним фактично встановлено заборону на проведення нарахування.

Враховуючи вищевикладене, нараховані позивачем на заборгованість за зобов'язаннями січня – квітня 2016р. пеня, 3% річних та інфляційні втрати не підлягають нарахуванню відповідно до вимог статті 7 Закону № 1730-VIII, а застосування даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

З огляду на висновки суду, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Враховуючи висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог, клопотання відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 80%, залишається судом без розгляду.

Судові витрати покладаються на позивача відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 12, 46, 73, 74-79, 86, 91, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд –

В И Р I Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ, до Приватного акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча”, м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 477’ 764грн. 54коп. пені, 43’ 398грн.41коп. 3% річних та 108’ 772грн.36коп. інфляційних втрат - відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 21.08.2019р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст складено та підписано 21.08.2019р.

Суддя Ю.В. Макарова