ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2019 р. Справа №907/738/16

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.

суддів: Хабіб М.І.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Гураль К.,

явка учасників справи:

від позивача - ОСОБА_8 , ОСОБА_3. (довіреність від 23.11.2016);

від відповідача - не з`явився;

від третьої особи - не з`явився;

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_5 б/н від 04.02.2019

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 05.12.2018, суддя: Ушак І.Г., м.Ужгород, повний текст рішення складено - 27.12.2018

за позовом ОСОБА_5 , с. Олешник Виноградівського району

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатський горизонт», смт.Міжгір`я,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Селена», с. Дрозди Київська область

про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі та застосування правових наслідків недійсності правочину,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

09.11.2016 в Господарський суд Закарпатської області з позовною заявою (з урахуванням заяви від 10.01.2017 про уточнення позовних вимог, яка прийнята ухвалою місцевого суду від 10.01.2017) звернувся ОСОБА_5 (далі ОСОБА_5 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатський горизонт» (далі ТОВ «Карпатський горизонт») за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Селена» (далі ТДВ «Селена») про визнання недійсним договору від 06.09.2013 про купівлю-продаж частки в статутному капіталі ТДВ «Селена», який укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Карпатський горизонт», а також про застосування наслідків недійсності цього договору.

Позов мотивовано тим, що при укладенні договору ТОВ "Карпатський горизонт" зловживання довірою, вчинило дії, спрямовані на незаконне заволодіння належною позивачу часткою в статутному капіталі. Письмового договору купівлі-продажу не укладалось, а на підставі рішення загальних зборів учасників ТДВ "Селена", яким погоджено відступлення частки учасника ОСОБА_5 на користь ТОВ "Карпатський горизонт", проведено державну реєстрацію змін відомостей про юридичну особу, згідно якої позивача виключено зі складу учасників ТДВ "Селена".

В обґрунтування підстав недійсності договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі, позивач посилається на норми ст. ст. 202, 203, 208, 209, 215 Цивільного Кодексу України.

При цьому наголошує, що оскільки оспорюваним договором не передбачено окремого порядку здійснення оплати за отриману частку, а тому виходячи з положень статті 655, частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, оплата мала бути проведена одразу після передання частки новому власнику. Однак після проведення загальних зборів учасників зі сторони покупця не було вчинено жодних дій, спрямованих на оплату відчуженої частки. Сторонами також не було обумовлено основних істотних умов договору, в тому числі і ціни.

У заявах про уточнення позовних вимог ОСОБА_5 також посилався на те, що:

1)підписання договору з встановленням договірної ціни в розмірі 8 116, 50 грн. ним не здійснювалось, оскільки вказане суперечить домовленостям щодо дійсної вартості в пропорційному відношенні до активів товариства, але не менше 1 тис. доларів США за кожний 1% частки;

2)окрім того, зазначав про відсутність нотаріального посвідчення спірного договору, стверджував, що обов`язковість нотаріального посвідчення для такого типу договорів узгоджується з приписами ст. 209 Цивільного кодексу України; його дружиною не надавалась згода на вчинення оспорюваного правочину.

Короткий зміст судових рішень при первинному розгляді справи.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 27.06.2017, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.09.2017 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 10.07.2018 у даній справі за результатами касаційного перегляду скасовано постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.09.2017 та рішення господарського суду Закарпатської області від 27.06.2017, справу скеровано до Господарського суду Закарпатської області на новий розгляд із зазначенням необхідності надання належної правової оцінки:

доводам позивача, наведеним в обґрунтування наявності обставин, що свідчать про введення його в оману, та укладення договору під впливом тяжкої обставини;

змісту нотаріально посвідченої заяви співзасновника ТОВ «Карпатський горизонт» ОСОБА_7 від 16.01.2017;

доводам позивача щодо того, що ціна в договорі вписана в подальшому чорнильною ручкою зацікавленою зі сторони покупця особою;

нотаріально оформленій заяві від 19.08.2013, яка міститься в матеріалах справи, та якою ОСОБА_5 засвідчив власне волевиявлення на передачу в установленому порядку 29,9% від статутного капіталу ТДВ «Селена», перехід у зв`язку з цим до ТОВ «Карпатський горизонт» прав та обов`язків засновника ТДВ «Селена», надання згоди на перереєстрацію 29,9% статутного капіталу ТДВ «Селена» на ТОВ «Карпатський горизонт».

Верховний Суд зазначив також про необґрунтованість відмови місцевим господарським судом у задоволенні клопотання позивача про витребування від Білоцерківської районної державної адміністрації реєстраційної справи ТДВ «Селена» (код 14311560) для з`ясування, якого саме документу та в якій формі з переліку, закріпленого у ч. 3 ст. 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", в редакції чинній на момент укладення спірного договору, був поданий товариством для внесення змін до установчих документів, які пов`язані зі зміною складу засновників (учасників) юридичної особи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції за наслідками нового розгляду.

За наслідками нового розгляду справи рішенням Господарського суду Закарпатської області від 05.12.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Місцевий господарський суд виходив з того, що жодного факту існування умислу у сторони договору (відповідача) ввести в оману позивача, як сторони (продавця) за договором, позивачем не підтверджено; позивачем не наведено обґрунтованого та документально підтвердженого доводу про те, під впливом яких саме важких обставин укладався договір та в чому саме полягають вкрай невигідні умови його укладення. Оформлений в простій письмовій формі та підписаний сторонами договір від 06.09.2013 за своїм змістом містить усі істотні умови, на яких сторони домовились про укладення цього договору. Доказів на підтвердження будь-яких фактів вчинення підробок підпису на договорі або в частині змісту його окремих умов позивачем не надано. Факт підписання спірного договору позивачем не заперечується. Доводи про те, що з позивачем не здійснено жодних розрахунків за спірним договором, судом першої інстанції відхилено, оскільки невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про оцінку вартості частки у більшому розмірі ніж визначено сторонами у договорі. Також в матеріалах справи відсутні належним чином оформлені попередні домовленості між сторонами договору, які б підтверджували той факт, що вартість частки, яка є предметом спірного договору є іншою ніж зазначена у ньому.

Також судом першої інстанції встановлено, що укладений між сторонами договір від 06.09.2013 купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТДВ "Селена" в простій письмовій формі відповідає вимогам до письмової форми правочину (ст. 207 Цивільного кодексу України) та на час його укладення не потребував обов`язкового нотаріального посвідчення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Позивач просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

1)судом першої інстанції не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а саме дату, час та місце укладення договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі, зміст цього договору, а також наявність оригіналу;

2)обставини щодо волевиявлення позивача на передачу частки не встановлені судом, оскільки спростовуються рішеннями загальних зборів від 09.09.2013 на яких позивача виключено зі складу учасників ТДВ «Селена»;

3)заява від 19.08.2013, за своєю суттю не є заявою про вихід з товариства, а тому суд помилково дійшов до висновку про те, що така заява слугувала достатньою підставою для проведення державної реєстрації змін відомостей про засновників в частині переходу частки;

4)місцевий господарський суд залишив поза увагою те, що договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі, який оскаржується підлягав нотаріальному посвідченню та укладений без згоди дружини позивача;

Інші учасники процесу згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України не скористались правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

В судове засідання 14.08.2019 з`явився позивач та його представник.

Інші учасники справи в судове засідання повторно не з`явились, причин неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомленні про дату, час та місце слухання справи, а тому в силу п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України суд розглядає справу за їх відсутності.

Подані позивачем заяви від 19.06.2019 про приєднання до матеріалів справи доказів перебування ОСОБА_7 у складі співзасновників ТОВ «Карпатський горизонт» та про тимчасове вилучення державним виконавцем від ТОВ «Карпатський горизонт» для дослідження судом оригіналу касової книги та журналу реєстрації видаткових накладних за період з 01.01.2014 по 30.06.2014 в ТОВ «Карпатський горизонт», у відповідності до ч. 2 ст. 207 ГПК України залишені апеляційним господарським судом без розгляду, оскільки без поважних причин заявлені поза межами підготовчого засідання, яке завершене згідно з ухвалою від 28.03.2019.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, навівши аргументи аналогічні викладеним у ній, просив скасувати рішення місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову та прийняти нове рішення, яким позов задоволити повністю.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що 06.09.2013 ОСОБА_5 - позивач у справі - як продавець та ТОВ «Карпатський горизонт» - відповідач у справі - як покупець уклали договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТДВ «Селена», за умовами якого продавець зобов`язався передати 29,9082% статутного капіталу ТДВ «Селена» у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти у власність 29,9082% статутного капіталу ТДВ «Селена» і сплатити грошову суму, встановлену за домовленістю сторін (а.с.126,т.1).

За змістом п. 1.4 договору купівлі-продажу номінальна вартість частки в статутному капіталі ТДВ «Селена», що є предметом договору купівлі-продажу, становить 8116,50 грн., що дорівнює 29,9082% статутного капіталу товариства.

Відповідно до умов п. 4.1 договору, останній набирає чинності з моменту його підписання; право власності на 29,9082 % статутного капіталу ТДВ «Селена» переходить до покупця з моменту державної реєстрації змін до установчих документів ТДВ «Селена» (п.п. 4.2-4.4).

Згідно п. 6.1. Статуту товариства статутний капітал останнього становить 27 137,25 грн., а тому номінальна вартість 29,9082% складає 8116,50 грн. (27 137,25 грн. * 29,9082%), що аналогічна ціні, яка обумовлена у спірному договорі.

Відповідно до Прикінцевих положень договору (п. 5) продавець запевнив, що «…повідомив покупця про всі істотні обставини, які мають відношення до відчужуваних 29,9082% статутного капіталу ТДВ "Селена", та можуть вплинути на волю покупця щодо укладення цього договору. Продавець ОСОБА_5 перебуває у зареєстрованому шлюбі і діє за згодою своєї дружини.

5.2. Зміст ст. 655 Цивільного кодексу України, ст. ст.7, 53 Закону України "Про господарські товариства" сторонам відомі.

5.3. Сторони підтверджують, що цей договір не носить характер фіктивного та удаваного правочину. Сторони свідчать, що цей договір укладено ними не під впливом помилки, обману, насильства або тяжких обставин.»

Аналіз укладеного між сторонами договору від 06.09.2013 купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТДВ "Селена" в простій письмовій формі відповідає вимогам до письмової форми правочину (ст. 207 Цивільного кодексу України) та на час його укладення не потребував обов`язкового нотаріального посвідчення про що правильного висновку прийшов суд першої інстанції.

Укладенню зазначеного договору передувала заява ОСОБА_5 від 19.08.2013 (а.с.97,т.1), за змістом якої останній як один із засновників ТДВ «Селена», повністю розуміючи значення і правові наслідки своїх дій та без будь-якого тиску зі сторони, відповідно до власного волевиявлення повідомив про передачу в установленому порядку 29,9 % від статутного капіталу своїх прав та обов`язків засновника ТДВ «Селена» до ТОВ «Карпатський горизонт» та про надання згоди на перереєстрацію 29,9% статутного капіталу ТДВ «Селена» на ТОВ «Карпатський горизонт». Підпис ОСОБА_5 на даній заяві нотаріально посвідчений 19.08.2013 приватним нотаріусом Міжгірського районного нотаріального округу Корбутяк І.В.

Отже, доводи апеляційної скарги, що у позивача відсутнє було волевиявлення на передачу своєї частки в Статутному капіталі ТДВ «Селена» на користь ТОВ «Карпатський горизонт» судами не встановлено.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Перехід прав на частку у статутному капіталі товариств з обмеженою відповідальністю врегульовано ст. 147 ЦК України та ст. 53 Закону України "Про господарські товариства".

Згідно з ч. 1, 2 ст.147 ЦК України та ч. 1, 2 ст.53 Закону України "Про господарські товариства" учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.

За п. 9.1.9 Статуту ТДВ «Селена» в редакції від 28.12.2011 (а.с.56-85,т.1), яка була чинна на момент укладення спірного договору, передбачено право учасника на відчуження частки, яке регламентується п. 10.1-10.4 за змістом яких учасники товариства користуються переважним правом купівлі частки (її частини) учасника. Купівля здійснюється за ціною та на умовах, на яких частка (її частина) пропонувалася для продажу третім особам. При передачі (відступленні) частки (її частини) третій особі відбувається одночасний перехід до неї всіх прав та обов`язків, що належали учаснику, який передав (відступив) її повністю або частково.

09.09.2013 відбулися загальні збори учасників ТДВ «Селена», на порядок денний яких винесено питання про відступлення ОСОБА_5 належної йому частки у товаристві (п. 4 порядку денного). Збори відбулися за участі ОСОБА_5 , а тому пояснення представника позивача про відсутність належного повідомлення позивача для участі в цих зборах судом не аналізується.

Рішенням загальних зборів учасників ТДВ «Селена», оформлене протоколом № 2 від 09.09.2013, п. 4 порядку денного: затверджено відступлення ОСОБА_5 на користь ТОВ «Карпатський горизонт» частки в розмірі 29,9082 % статутного капіталу ТДВ «Селена», що складає 8116,50 грн., взято до відома, що у зв`язку з відступленням частки, корпоративні права ОСОБА_5 переходять до ТОВ «Карпатський горизонт», ОСОБА_5 припиняє участь у ТДВ «Селена». За дане рішення загальних зборів проголосували всі учасники, які були присутні на зборах та володіють 74,05% голосів, а тому кворум дотриманий. Пояснення позивача, що з ним не проведено розрахунок при вибутті його з учасників, не є предметом спору в цій справі, а тому аналіз судом не здійснюється.

03.02.2014 за видатковим касовим ордером від ТОВ «Карпатський горизонт» вбачається, що передано позивачу суму 8116,50 грн. Пояснення позивача, що відповідачем цю господарську операцію не відображено в бухгалтерському обліку, а отже вона не відбулася, судом не аналізується, оскільки отримання чи неотримання коштів за вчинений правочин не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання угоди недійсною. Стадія укладення договору, а не стадія виконання/невиконання умов договору є предметом спору, а тому підлягають встановленню обставини щодо предмету спору, а не всі інші спірні правовідносини сторін.

Відповідно до п. 1.5. договору, передача 29,9082% статутного капіталу здійснюється шляхом укладення цього договору та внесенням змін до установчих документів ТДВ «Селена», які повинні пройти державну реєстрацію на підставі протоколу №2 зборів учасників ТДВ «Селена» від 09.09.2013.

Судами встановлено, що 09.09.2013 проведено державну реєстрацію змін до установчих документів - статуту товариства в новій редакції, затвердженого рішенням загальних зборів від 09.09.2013, номер запису 1000666 (а.с.104,т.2), за змістом якої частка ТОВ «Карпатський горизонт» у ТДВ «Селена» складає 16 232,75 грн., що еквівалентно 59,8172% статутного капіталу (а.с.30 зворот,т.1).

Перевіривши виконання судом першої інстанції вказівок Верховного Суду щодо необхідності з`ясування, який саме документ та в якій формі з переліку, закріпленого у ч. 3 ст. 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", в редакції чинній на момент укладення спірного договору, був поданий ТДВ «Селена» для внесення змін до установчих документів, які пов`язані зі зміною складу засновників (учасників) юридичної особи, апеляційний господарський суд встановив, що місцевим господарським судом витребувано від Білоцерківської РДА реєстраційну справу ТДВ «Селена».

За надісланими матеріалами реєстраційної справи ТДВ «Селена», судом першої інстанції встановлено, що державна реєстрації змін до установчих документів юридичної особи від 09.09.2013 проведена на підставі таких документів:

- реєстраційної картки на проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи від 09.09.2013;

- оригіналу рішення загальних зборів ТДВ «Селена», оформленого протоколом № 2 від 09.09.2013, про затвердження відступлення ОСОБА_5 частки в статутному капіталі; статут ТДВ «Селена»;

- оригінал заяви ОСОБА_5 від 19.08.2013 про вихід зі складу засновників, нотаріально посвідчено.

Приписами ч. 3 ст. 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" у редакції, чинній на час укладення спірного договору у разі внесення змін до установчих документів, які пов`язані із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи, крім документів, які передбачені частиною першою цієї статті (заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи; примірник оригіналу (ксерокопію, нотаріально засвідчену копію) рішення про внесення змін до установчих документів; документ, що підтверджує правомочність прийняття рішення про внесення змін до установчих документів; оригінали установчих документів юридичної особи з відміткою про їх державну реєстрацію з усіма змінами, чинними на дату подачі документів, або копія опублікованого в спеціалізованому друкованому засобі масової інформації повідомлення про втрату всіх або частини зазначених оригіналів установчих документів; два примірники змін до установчих документів юридичної особи у вигляді окремих додатків або два примірники установчих документів у новій редакції; документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації змін до установчих документів), додатково подається примірник оригіналу (ксерокопія,нотаріально засвідчена копія) одного із таких документів:

-рішення про вихід юридичної особи із складу засновників (учасників);

-заяви фізичної особи про вихід із складу засновників (учасників);

-заяви, договору, іншого документа про перехід чи передачу частки учасника у статутному капіталі товариства;

-рішення уповноваженого органу юридичної особи про примусове виключення засновника (учасника) із складу засновників (учасників) юридичної особи, якщо це передбачено законом або установчими документами юридичної особи.

Таким чином, судами встановлено, що державному реєстратору для внесення змін до установчих документів, які пов`язані із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи ТДВ «Селена» було подано, крім інших документів, передбачений ч. 3 ст. 29 Закону примірник оригіналу заяви фізичної особи ОСОБА_5 про вихід із складу засновників (учасників), підпис на заяві якого нотаріально посвідчено.

Вказані обставини спростовують доводи апелянта про те, що підставою для проведення державної реєстрації змін відомостей про засновників в частині переходу частки слугувала лише заява від 19.08.2013.

Відповідно до ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Скаржник стверджує, що умови оспорюваного договору та сам факт передання його частки у статутному фонді не відповідають його справжній волі, угоду було укладено внаслідок обману щодо ціни договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі ст.ст. 230-233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв`язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 ЦК України може бути визнаний судом недійсним. Саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка.

Місцевий господарський суд врахував зазначені вимоги та встановив, що вартість частки позивача у статутному капіталі визначена в розмірі 29,9082 %, а її номінальна вартість становить 8116,50 грн. Доказів того, що на час відчуження вартість частки була іншою і що сторони домовилися про іншу ціну договору позивач не надав та судами не встановлено.

Наведена вартість частки також була відображена в договорі купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТДВ «Селена» від 06.09.2013.

Судами встановлено, що позивач не надав суду належних доказів на підтвердження своїх доводів та тверджень про вчинення правочину під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася, а тому доводи про наявність підстав вважати даний договір укладеним проти справжньої волі позивача, слід вважати безпідставними.

З урахуванням викладеного, господарський суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи позивача про введення його відповідачем в оману.

Письмові пояснення свідка ОСОБА_7 , підпис якого нотаріально засвідчений, про те, що відповідач ввів в оману позивача стосовно вартості частки в статутному капіталі ТДВ «Селена» не приймається судом до уваги, оскільки суперечать встановленим обставинам по справі та не узгоджується із іншими вищезазначеними доказами по справі щодо ціни договору. Можливість допиту свідка в судовому засіданні втрачена із-за смерті останнього за повідомленням позивача.

Апеляційний суд погоджується з місцевим господарським судом, що визначення у договорі купівлі-продажу вартості частки в розмірі 29,9082% за її номінальною вартістю 8116,50 грн. повністю узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Той факт, що ціна в договорі вписана чорнильною ручкою, на підставі чого позивач стверджує про те, що ціна як істотна умова договору не була узгоджена сторонами, не узгоджується з іншими встановленими обставинами по справі, а тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що сторони дійшли згоди щодо ціни договору.

Підписання позивачем вказаного договору (зокрема, нездійснення станом на момент укладення договору власної оцінки частки в статутному капіталі) свідчить про відсутність вчинення апелянтом вказаного правочину під впливом обману.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що позивачем не були доведені такі обставини як наявність умислу з боку відповідача щодо введення позивача в оману, а також і сам факт обману, що свідчить про правильність висновків місцевого господарського суду про необґрунтованість даного позову.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що дружина позивача не надавала згоди на відчуження частки в статутному капіталі, а звідси договір про відчуження частки є недійсним, за аргументами позивача, не ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Згідно зі ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік мають право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відносини стосовно майна господарського товариства регулюються нормами ЦК України, ГК України та Законом України «Про господарські товариства».

За змістом ст. 113 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про господарські товариства», товариство з обмеженою відповідальністю належить до господарських товариств. Господарські товариства можуть набувати майнових та особистих немайнових прав.

Згідно зі ст.115 ЦК господарське товариство є власником:

1) майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу;

2) продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності;

3) одержаних доходів;

4) іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом. Аналогічного змісту - ст.12 Закону України «Про господарські товариства».

Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.

Грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, а у випадках, встановлених законом, вона підлягає незалежній експертній перевірці.

Ризик випадкової загибелі або пошкодження майна, що є власністю товариства або передане йому в користування, несе товариство, якщо інше не передбачено установчими документами.

За положеннями ст.10 Закону України «Про господарські товариства» та ст. 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують його участь у товаристві, у порядку, встановленому законом.

Частиною 1 статті 147 ЦК України та ч. 1 ст. 53 Закону України «Про господарські товариства» встановлено, що учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства.

Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.

Отже, об`єктом відчуження учасником товариства своєї частки (її частини) у статутному капіталі товариства є сукупність корпоративних прав та обов`язків, пов`язаних з участю особи в товаристві, серед яких право на управління товариством, право на отримання частини прибутку від діяльності товариства, а також право на отримання частини майна товариства у разі виходу з нього учасника або у випадку поділу залишків майна товариства у процесі його ліквідації (припинення).

При цьому розмір відчужуваної частки визначає обсяг окремих корпоративних прав, які переходять до нового власника частки. Зокрема, кількість голосів, яку має новий власник частки при голосуванні на загальних зборах учасників товариства, частину прибутку товариства, яку він має право отримати у разі виплати дивідендів, частину майна товариства, яку він може вимагати у разі виходу з товариства, що пропорційні до розміру придбаної ним частки.

Разом із тим з урахуванням положень ст. 115 ЦК України, ст. 85 ГК Україна та ст.12 Закону України «Про господарські товариства», за якими власником майна, переданого господарському товариству у власність його учасниками як вклад до статутного (складеного) капіталу, є саме товариство, відчуження учасником товариства частки в статутному капіталі на користь іншої особи не припиняє права власності товариства на майно, яке обліковується на його балансі, у тому числі на внесені до статутного капіталу вклади учасників.

Виходячи зі змісту ч. 2, 3 ст. 61 Сімейного кодексу України, якщо вклад до статутного капіталу господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім`ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів.

З моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об`єкта права спільної сумісної власності подружжя.

Право на компенсацію вартості частини коштів виникає в другого із подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу, при цьому лише в тому разі, коли спільні кошти всупереч ст. 65 ЦК України були використані одним із подружжя саме для внесення вкладу до статутного капіталу.

Подальше розпорядження учасником товариства його часткою в статутному капіталі з огляду на положення ст.ст. 116, 147 ЦК України є суб`єктивним корпоративним правом такого учасника й відчуження ним на власний розсуд частки в статутному фонді не може вважатися використанням (відчуженням) спільного майна подружжя проти волі другого з подружжя та не в інтересах сім`ї.

Отже, у разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з них у заснуванні господарського товариства це майно належить зазначеному товариству на праві власності, подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжя (засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а другий із подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям.

Саме з такого розуміння зазначених норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновками суду першої інстанції про те, що позивач мав право розпоряджатися своєю часткою в статутному капіталі товариства без згоди другого із подружжя та про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу, правильно застосувавши норми ст. 65 Сімейного кодексу України.

Таким чином, доводи апелянта не спростовують правильних висновків місцевого господарського суду про відсутність підстав для визнання недійсним договору від 06.09.2013 і застосування наслідків його недійсності, а тому оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про залишення за апелянтом 4134,00 грн. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення № від 04.03.2019 за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

рішення Господарського суду Закарпатської області від 05.12.2018 у справі №907/738/16 залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 б/н від 04.02.2019 залишити без задоволення.

Судовий збір в розмірі 4134,00 грн. покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя: Бойко С.М.

Судді: Хабіб М.І.

Якімець Г.Г.

Повний текст постанови складено 21.08.2019.