УХВАЛА

13 серпня 2019 року

м. Київ

Справа № 916/2353/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кролевець О.А. – головуючий, Стратієнко Л.В., Губенко Н.М.,

за участю секретаря судового засідання – Черненка О.В.

за участю представників сторін:

від позивача - Федоренко М.В.

від відповідача - Сизоненко Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.06.2019

(головуючий суддя Богатир К.В., судді Мишкіна М.А., Поліщук Л.В.)

та рішення Господарського суду Одеської області від 18.02.2019

(суддя – Щавинська Ю.М.)

у справі № 916/2353/18

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімпекс Купе Інтернешнл"

про стягнення заборгованості у сумі 3 091 591, 48 грн,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімпекс Купе Інтернешнл"

до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

про зобов'язання вчинити певні дії та визнання відсутнім права,

ВСТАНОВИВ:

22.10.2018 ДП "АМПУ" в особі Одеської філії звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімпекс Купе Інтернешнл" (далі - ТОВ "Олімпекс Купе Інтернешнл"), згідно із якою просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 3 091 591, 48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ "Олімпекс Купе Інтернешнл" порушено умови Договору №191-П-АМПУ-17 від 29.12.2017 про забезпечення доступу Портового оператора до причалу(ів), в частині повної сплати наданих позивачем послуг за період з лютого 2018 року по червень 2018 року, що складає 3 091 591, 48 грн, тобто предметом стягнення є нарахована ДП "АМПУ" в особі Одеської філії до сплати сума різниці із застосуванням знижувального коефіцієнту 0,7, що затверджений наказом Міністерства інфраструктури України № 541 від 18.12.2015.

14.11.2018 до суду від ТОВ "Олімпекс Купе Інтернешнл" надійшла зустрічна позовна заява до ДП "АМПУ" в особі Одеської філії, в якій позивач за зустрічним позовом просить суд: - зобов`язати ДП "АМПУ" в особі Одеської філії нараховувати ТОВ "Олімпекс Купе Інтернейшнл" плату за послуги із забезпечення доступу до причалів, що перебувають у господарському віданні адміністрації морських портів України, з урахуванням знижувального коефіцієнту 0.7, передбаченого абз.12 п.3 розд. II Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 № 541, при перевантаженні ТОВ "Олімпекс Купе Інтернешнл" навалом зернових вантажів на спеціалізованих терміналах з використанням перевантажувальних машин, технічна продуктивність яких становить не менше 500 тонн на годину відповідно до технічної документації на такі машини;

- визнати відсутнім право у ДП "АМПУ" в особі Одеської філії змінювати державні регульовані ціни (тарифи) та порядок застосування державних регульованих цін (тарифів), в тому числі знижувальних коефіцієнтів до них, що встановлені Тарифами на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, та затверджені наказом Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 № 541, зокрема, але не виключно, змінювати умову щодо сталого показника технічної продуктивності машин, передбачену абз.12 п.3 розд. II Тарифів, на умову динамічного показника фактичної продуктивності таких машин;

- визнати, що в розумінні ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України, право ТОВ "Олімпекс Купе Інтернешнл" на застосування знижувального коефіцієнту 0,7 при перевантаженні навалом зернових вантажів на спеціалізованих терміналах з використанням перевантажувальних машин, технічна продуктивність навантаження яких становить не менше 500 тонн на годину відповідно до технічної документації на такі машини, виникає безпосередньо з акту цивільного законодавства - абз.12 п.3 розд. II Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 № 541, а також стягнути з ДП "АМПУ" в особі Одеської філії судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи в господарському суді Одеської області.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.02.2019 у справі №916/2353/18, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.06.2019 у задоволенні первісного позову ДП "АМПУ" в особі Одеської філії до ТОВ "Олімпекс Купе Інтернешнл" про стягнення заборгованості у сумі 3 091 591, 48 грн. відмовлено; у задоволенні зустрічного позову ТОВ "Олімпекс Купе Інтернешнл" до ДП "АМПУ" в особі Одеської філії про зобов`язання вчинити певні дії та визнання відсутнім права відмовлено.

Рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції мотивовані тим, що відповідно до Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебувають у господарському віданні адміністрації морських портів України, які затверджені наказом Міністерства інфраструктури України №541 від 18.12.2015, а саме абз. 12 п. 3 розд. ІІ Тарифів передбачено, що для цілей застосування коефіцієнту 0,7 повинна враховуватись технічна продуктивність відповідної перевантажувальної машини, передбачена технічною документацією на таку машину, а не фактична продуктивність навантаження кожної окремої партії вантажу на судно, тобто основним критерієм визначення продуктивності, як підстави застосування понижувального коефіцієнту, є незмінні технічні характеристики перевантажувальних машин, закладені виробником навантажувального обладнання, а не ситуативна продуктивність під час навантаження вантажів.

Суди виходили з того, що метою затвердження вищевказаних Тарифів є створення сприятливих умов для рівного доступу суб`єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність у морському порту, зокрема, портових операторів до причалів, що знаходяться у господарському віданні адміністрації морських портів України та забезпечення прогнозованості витрат портових операторів за користування причалами при обробці вантажів, можливість планування цієї складової витрат та врахування їх без комерційного ризику при розробці тарифів на навантажувально-розвантажувальних роботах, які є вільними. Перевага для вантажовідправників (або одержувачів вантажів) можливість враховувати заздалегідь відому складову у розрахунку загальної вартості логістичної схеми доставки вантажів через морські порти.

Враховуючи вищезазначене, суди дійшли висновку, що основним критерієм визначення продуктивності, як підстави застосування понижувального коефіцієнту, мають бути незмінні технічні характеристики перевантажувальних машин, закладені виробником навантажувального обладнання, а не ситуативна продуктивність під час навантаження вантажів.

Не погоджуючись із вказаними рішенням та постановою, ДП "АМПУ" в особі Одеської філії звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.06.2019 та рішення Господарського суду Одеської області від 18.02.2019 у справі № 916/2353/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ДП "АМПУ" в особі Одеської філії про стягнення заборгованості за договором №191-П-АМПУ-17 від 29.12.2017 у сумі 3 091 591, 48 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 11.07.2019 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (далі - ДП "АМПУ" в особі Одеської філії).

Розглядаючи касаційну скаргу, суд касаційної інстанції встановив, що скаржник зазначає, що судами неправильно застосовані та не враховані норми матеріального права, зокрема, ст.ст. 509, 526, 626, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 20, 173, 174, 179, 191, 192, 193 Господарського кодексу України, наказ Міністерства інфраструктуру України №541 від 18.12.2015, ст.ст. 4, 19, 21 Закону України "Про морські порти України", ст.ст. 1, 4, 7, 12 Закону України "Про ціни та ціноутворення" та порушено норми процесуального права, а саме ст.ст. 1, 2, 4, 73, 74, 76, 79, 91, 236 Господарського процесуального кодексу України, що призвело до прийняття ними незаконних рішень, що є підставою для їх скасування.

ДП "АМПУ" в особі Одеської філії вважає, що відповідно до затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №541 від 18.12.2015 Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебувають у господарському віданні адміністрації морських портів України та наданих Міністерством інфраструктури України на них роз'яснень вх. № 1127 від 23.03.2017, понижувальний коефіцієнт застосується до ставок при перевантаженні вантажів, які відповідають сукупності виключних вимог: 1) такі вантажі є зерновими (у тому числі насіння), номери позицій яких відповідають тарифним групам 011 - 015, 017, 018 Тарифно-статистичної номенклатури вантажів (Додаток 3 до Тарифів); 2) перевантажуються навалом; 3) перевантажуються на спеціалізованих терміналах; 4) досягнення фактичної продуктивності при навантаженні становить не менше 500 тонн на годину.

Крім того, 13.08.2019 ДП "АМПУ" в особі Одеської філії звернулось до суду касаційної інстанції з клопотанням про передачу справи на розгляд палати Верховного Суду, враховуючи різне застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема у справі № 915/1054/17.

Так, у клопотанні ДП "АМПУ", вказує на те, що у постанові Верховного Суду у справі №915/1054/17 у складі колегії суддів Студенець В.І. – головуючий, судді – Баранець О.М., Пільков К.М., колегія суддів погодилась з висновками суду апеляційної інстанції про те, що Мінінфраструктури є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського та річкового транспорту (п. 1 "Положення про Міністерство інфраструктури України", затверджено постановою КМ України від 30.06.2015 № 460). Окрім того, саме Мінінфраструктури було затверджено "Порядок справляння та розміри ставок портових зборів" - наказом № 316. ДП "АМПУ", згідно із законодавством та його Статутом, входить до сфери управління даного міністерства. Відтак роз’яснення (чи то вказівки) Мінінфраструктури є обов’язковими для дотримання/ виконання відповідачем.

Крім того, ДП "АМПУ" у клопотанні також вказує на те, що у цій справі та у справі №915/1054/17, суди по різному тлумачать лист-роз’яснення Міністерства інфраструктури України від 11.08.2017 № 7865/27/10-17.

Розглянувши доводи та аргументи касаційної скарги разом з матеріалами справи, аргументи викладені у клопотанні ДП "АМПУ" про передачу справи на розгляд палати Верховного Суду, Верховний Суд приходить до висновку про необхідність передачі вказаної справи на розгляд об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду на підставі ч. 2 ст. 302 Господарського процесуального кодексу України, з власної ініціативи, оскільки вважає за необхідне відступити від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати. Вказаний висновок базується на таких аргументах.

Так, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду Погребняка В.Я. – головуючого, Катеринчук Л.Й., Пєскова В.Г. від 03.05.2018 у справі №916/1429/17 касаційну скаргу ДП "АМПУ" в особі Одеської філії залишено без задоволення. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.11.2017 у справі №916/1429/17 залишено без змін.

Предметом спору у справі №916/1429/17 було стягнення коштів у сумі 815 691,12 грн, які були надмірно сплачені на виконання договору про забезпечення доступу портового оператора до причалу № 1424-П-ОДФ-15 від 31.12.2015 внаслідок незастосування передбаченого абз. 12 п. 3 розд. ІІ Тарифів коефіцієнту 0,7.

В постанові Верховного Суду у справі №916/1429/17, суд касаційної інстанції вказував на те, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення коштів за січень 2016 року в сумі 623 716,76 грн, господарські суди попередніх інстанцій виходили з відсутності належних та допустимих доказів здійснення навантаження судна навалом, як однією з передумов для можливості застосування коефіцієнту 0,7 до ставок, встановлених Тарифами.

Крім того, у справі № 916/1429/17, щодо іншої частини позовних вимог, переглядаючи справу у повному обсязі за приписами ст. 101 ГПК України (в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991) апеляційний господарський суд з'ясував, що інформація для виставлення рахунків за лютий та липень 2016 року містить всі необхідні дані для прийняття відповідного рішення, у тому числі щодо виду пакування вантажу.

За таких обставин, Верховний Суд погодився з висновком апеляційного господарського суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 191 974,36 грн коштів набутих відповідачем внаслідок незастосування понижуючого коефіцієнту 0,7.

Крім того, Суд зазначив, що Лист Міністерства інфраструктури України від 22.03.2017 за № 2403/27/10-17, на який посилається скаржник, за своєю правовою природою не є нормативно-правовим актом та не може братись за основу при здійсненні відповідних розрахунків між сторонами та підміняти собою (змінювати) положення регуляторного акту (Наказу Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 №541).

У справі №916/1429/17 Верховний Суд дійшов висновку, що основним критерієм визначення продуктивності, як підстави застосування понижувального коефіцієнту, мають бути технічні характеристики перевантажувальних машин, закладені виробником навантажувального обладнання, а не фактична продуктивність процесу навантаження на спеціалізованому терміналі.

Враховуючи, що при врегулюванні правовідносин виникає різне (неоднакове) тлумачення положень Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, які затверджені Наказом Міністерства інфраструктури України № 541 від 18.12.2015, а саме положень щодо можливості застосування до розрахунків сторін за договором абз. 12 п. 3 розд. ІІ зазначених Тарифів, що регулює питання, пов`язані із застосуванням коефіцієнту 0,7 до плати за послуги із забезпечення доступу до причалів для цілей перевантаження зернових вантажів навалом на спеціалізованих терміналах із застосуванням перевантажувальних машин з продуктивністю навантаження не менше 500 тонн на годину.

Верховний Суд констатує, що положення вищевказаного нормативно-правого акту не є чіткими та зрозумілим та при їх правозастосуванні виникає колізія, яка полягає у не визначеності правовідносин до яких має застосовуватись знижувальний коефіцієнт, а саме застосування вказаного коефіцієнту має залежати від фактичного обсягу перевантаження вантажу чи від технічно можливого обсягу перевантаження вантажу.

Суд касаційної інстанції, приходить до висновку, що знижувальний коефіцієнт, визначений абз. 12 п. 3 розд. ІІ Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебувають у господарському віданні адміністрації морських портів України, які затверджені наказом Міністерства інфраструктури України №541 від 18.12.2015, запроваджується до суб`єктів господарювання як стимулюючий фактор, метою якого є заохочення до збільшення обсягу навантажувально-розвантажувальних робіт та товарообігу, тобто для заохочення саме господарської діяльності, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, а не для одержання прибутку за рахунок використання технічних характеристик відповідного обладнання в збиток державному підприємству.

Водночас, суд касаційної інстанції не погоджується з висновком Суду у справі №916/1429/17, оскільки відсутність можливості застосування листів, роз’яснень Міністерства інфраструктури України позбавляє суди можливості правильно встановлювати тарифи на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебувають у господарському віданні адміністрації морських портів України, і як наслідок суди позбавлені можливості перевірити правильність розрахунку застосованих тарифів на послуги при перевантаженні вантажів.

За таких обставин, Суд вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №916/1429/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ГПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Клопотання ДП "АМПУ" підлягає частковому задоволенню. Справа підлягає передачі на розгляд об’єднаної палати, відповідно до вимог ст. 303 ГПК України, з власної ініціативи Суду.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає за необхідне відступити від правового висновку Верховного Суду, викладеного у раніше ухваленій постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №916/1429/17.

У зв'язку з чим з огляду на положення ч. 2 ст. 302 Господарського процесуального кодексу України справа підлягає передачі на розгляд об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 235, 302, 303 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Клопотання Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" про передачу справи на розгляд палати Верховного Суду задовольнити частково.

2. Справу № 916/2353/18 разом із касаційною скаргою Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.06.2019 та рішення Господарського суду Одеської області від 18.02.2019 передати на розгляд об’єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                       О.А. Кролевець

Судді                                                                                                    Л.В. Стратієнко

Н.М. Губенко