ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2183/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Малихіній М.П.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Ноціональної акціонерної компанії "Нафтогаз України", вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116
до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", вул. Мефодіївська, буд. 11, м. Харків, 61037
простягнення 18 866 381, 56 грн.
за участю представників сторін:

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" про стягнення заборгованості у розмірі 18 866 381, 56 грн., з яких: 15 321 655, 82 грн., інфляційні втрати за період з червня 2016 року по травень 2019 року, 3 544 725, 75 грн. 3 % річних на період з 09.07.2016 року по 08.07.2019 року та до стягнення заявлені судові витрати у розмірі 282 995, 72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором комісії № 12/06-1101 від 12 10.2006 року.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.07.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на "20" серпня 2019 р. о 10:30.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.08.2019 року виправлено описку, допущену в ухвалі суду від 15.07.2019 року про відкриття провадження у справі, а саме пункт 3 резолютивної частини ухвали суду від 15.07.2019 року про відкриття провадження у справі викладено в наступній редакції: 3. Підготовче засідання призначити на "13" серпня 2019 р. о 10:30.

24.07.2019 року від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив (вх. № 17957) у справі № 922/2183/19, у якому останній позовні вимоги позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат у сумі 18 866 381, 56 грн. за договором комісії № 12/06-1101 від 12.10.2006 року визнає. Також просить суд при вирішенні питання щодо стягнення судового збору застосувати частину 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України та стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 50 %, а 50 % судового збору повернути позивачу з державного бюджету (т. 1, а.с. 47).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.08.2019 року, яку занесено до протоколу судового засідання, підготовче засідання відкладено на "20" серпня 2019 р. о(б) 10:30 год.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.08.2019 року клопотання позивача вх. № 19512 від 13.08.2019 року про відкладення розгляду справи залишено без розгляду. Підготовче провадження у справі № 922/2183/19 закрито. Справу призначено до розгляду по суті на "27" серпня 2019 р. о(б) 10:30 год.

Представник позивача у призначене судове засідання 27.08.2019 року не з`явився, свого повноважного представника не направив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить ухвала суду від 20.08.2019 року яка направлена на юридичну адресу позивача.

Представник відповідача у призначене судове засідання 27.08.2019 року не з`явився, проте 27.08.2019 року через канцелярію суду надав заяву (вх. № 20369), щодо розгляду справи без участі представника. Позовні вимоги визнає та просить суд застосувати частину 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України.

Суд розглянувши заяву відповідача (вх. № 20369 від 27.08.2019 року) про розгляд справи без його участі, прийшов до висновку про її задоволення.

Розглянувши визнання позову відповідачем (відзив відповідача вх. № 17957 від 27.07.2019 року т. 1, а.с. 47), суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно вимог статті 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У судовому засіданні 13.08.2019 року представнику відповідача, у відповідності до вимог частини 2 статті 191 Господарського процесуального кодексу України було роз`яснено наслідки визнання позову.

Як вбачається із матеріалів справи № 922/2183/19 визнання позову відповідачем (відзив відповідача вх. № 17957 від 27.07.2019 року т. 1, а.с. 47) підписаний від імені відповідача - Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" - представником Т.Д. Ващенко, яка діє на підставі довіреності № 40-17/1 від 02.01.2019 року із правом повного або часткового визнання позу.

Отже, дана особа має повноваження на підписання відзиву про визнання позову від імені Комунального підприємства "Харківські теплові мережі".

За таких обставин, визнання позову відповідачем (відзив відповідача вх. № 17957 від 27.07.2019 року т. 1, а.с. 47) приймається судом.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутністю представників сторін.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, визнання позову відповідачем (відзив вх. № 17957 від 27.07.2019 року), надані докази, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, 12.10.2006 року між Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (комітент, позивач) та Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" (комісіонер, відповідач) було укладено договір комісії № 12/06-1101.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 02.08.2007 року у справі № 33/207-07 позов задоволено. Стягнуто з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" на користь Дочірнього підприємства „Газ-Тепло Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України 44117836,89 грн. боргу, 25500 грн. витрат по сплаті державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Задоволено клопотання КП "Харківські теплові мережі", надати розстрочку виконання рішення суду на 12 місяців. Заборгованість в сумі 44117836,89 грн. підлягає сплаті рівними частинами по 3676486,40 грн. щомісяця з 02.09.2007 року по 02.08.2008р. включно (т. 1, а.с. 17-18).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.08.2010 року у справі № 33/207-07 задоволено заяву ДП "Газ-тепло" НАК "Нафтогаз України" про заміну сторони у виконавчому провадженні. Здійснено заміну позивача по справі з ДП "Газ-тепло" НАК "Нафтогаз України" () на його правонаступника - Дочірню Компанію "Газ України" НАК "Нафтогаз України" () (т. 1, а.с. 19).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 24.11.2014 року встановлено, що 31.05.2013 року між Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" було укладено договір про припинення зобов`язань №1-14/13-60, згідно якого сторони погодили зменшити дебіторську заборгованість відповідача за вищевказаним договором на суму 4 740 309,19 грн., з яких 4 714 691,19 грн. припиняють зобов`язання з оплати основного боргу, а 25 500,00 грн. та 118,00 грн. припиняють зобов`язання з оплати судових витрат. Сума основного боргу відповідача перед позивачем, становить 39 403 145,70 грн. Також стягнуто з відповідача на користь позивача суму 3% річних у розмірі 3 776 295,15 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 5 280 021,52 грн. та 73 080,00 грн. витрат по сплаті судового збору (т. 1, а.с. 20-22).

Відповідно до вимог частини 5 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У зв`язку із простроченням виконання зобов`язання, позивачем у відповідності до розрахунку (т.1, а.с. 7) заявлено до стягнення з відповідача нарахованих на суму боргу 39 403 145, 70 грн. суму інфляційних втрат у розмірі 15 321 655, 82 грн. за період з червня 2016 року по травень 2019 року та 3 % річних у розмірі 3 544 725, 75 грн. за період з 09.07.2016 року по 08.07.2019 року.

Отже, предмет спору у даній справі становить вимога позивача про стягнення із відповідача інфляційних втрат та 3% річних нарахованих на суму заборгованості, яка залишилась несплаченою відповідачем.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Згідно вимог статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В розумінні статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення.

Статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Таким чином, наявність судових актів про стягнення заборгованості, не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Станом на дату подання даного позову, рішення Господарського суду Харківської області від 02.08.2007 року у справі № 33/207-07 не виконано у повному обсязі, у зв`язку із чим позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 15 321 655, 82 грн. за період з червня 2016 року по травень 2019 року, 3 % річних у розмірі 3 544 725, 75 грн. за період з 09.07.2016 року по 08.07.2019 року (відповідно до наданого розрахунку т. 1, а.с. 7).

Враховуючи вищевказані обставини, визнання позову відповідачем (відзив відповідача вх. № 17957 від 27.07.2019 року т. 1, а.с. 47), суд у відповідності до положень статті 191 Господарського процесуального кодексу України, приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 15 321 655, 82 грн. за період з червня 2016 року по травень 2019 року, 3 % річних у розмірі 3 544 725, 75 грн. за період з 09.07.2016 року по 08.07.2019 року нарахованих на суму боргу 39 403 145,70 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно вимог частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до частини 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір" зокрема, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Судом встановлено, що відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позовні вимоги (відзив від 24.07.2019 року вх. № 17957, т. 1, а.с. 47) та відповідач просить суд, при вирішенні питання щодо стягнення судового збору застосувати частину 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 50 %, а 50 % судового збору повернути позивачу з державного бюджету.

З огляду на вищевикладене, визнання позову відповідачем (відзив вх. № 17957 від 27.07.2019 року) до початку розгляду справи по суті, позивачу у відповідності до вимог частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України підлягає поверненню з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову згідно платіжного доручення № 7668 від 05.07.2019 року, що складає суму у розмірі 141 497, 86 грн., решта судового збору 50 відсотків у розмірі 141 497, 86 грн. підлягає до стягнення із відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 525, 526, 530, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України, статтями 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 130, 191, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, ) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ) інфляційні втрати у розмірі 15 321 655, 82 грн., 3% річних у розмірі 3 544 725, 75 грн. та судовий збір у розмірі 141 497, 86 грн.

Управлінню державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова повернути Дочірній компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ) з Державного бюджету 141 497, 86 грн. судового збору, сплаченого останнім до Господарського суду Харківської області згідно платіжного доручення № 7668 від 05.07.2019 року, відповідно до вимог частини 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "29" серпня 2019 р.

Суддя О.О. Ємельянова