ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року

м. Київ

Справа № 922/2550/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Міщенка І.С., Сухового В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Фізичної особи-підприємця Трет`якова Олексія Олексійовича - не з`явився,

Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2019 (у складі колегії суддів: Стойка О.В. (головуючий), Попков Д.О., Пушай В.І.) та на рішення Господарського суду Харківської області від 08.01.2019 (суддя Аюпова Р.М.)

у справі №922/2550/18

за позовом Фізичної особи-підприємця Трет`якова Олексія Олексійовича

до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року Фізична особа-підприємець Трет`яков Олексій Олексійович (далі - позивач, ФОП Трет`яков О.О. ) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (далі - відповідач, Управління) про зобов`язання вчинити пені дії, а саме:

визнати незаконною бездіяльність Управління щодо виконання рішення 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017 №691/17 у частині приватизації шляхом викупу ФОП Трет`яковим О.О. нежитлових приміщень площею 66,1 кв.м. технічного поверху в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;

зобов`язати Управління підготувати необхідні документи та запровадити заходи, передбачені нормами законодавства, що діяли до набрання чинності Законом України "Про приватизацію державного та комунального майна", щодо виконання рішення 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017 №691/17 у частині приватизації шляхом викупу ФОП Трет`яковим О.О. нежитлових приміщень площею 66,1 кв.м. технічного поверху в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (далі - нежитлові приміщення).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, незважаючи на виконання позивачем усіх умов для приватизації нежитлових приміщень, відповідач безпідставно ухиляється від завершення процедури їх приватизації шляхом викупу ФОП Трет`яковим О.О.

19.12.2018 позивач подав до суду першої інстанції заяву про зміну предмета позову, у якій просив зобов`язати Управління підготувати необхідні документи та запровадити заходи, передбачені нормами діючого законодавства, щодо виконання рішення 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017 №691/17 у частині приватизації шляхом викупу ФОП Трет`яковим О.О. нежитлових приміщень (далі - рішення Ради від 21.06.2017 №691/17).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 08.01.2019, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2019, позов задоволено повністю.

Зобов`язано Управління підготувати необхідні документи та запровадити заходи, передбачені нормами діючого законодавства, щодо виконання рішення 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017 №691/17 у частині приватизації шляхом викупу ФОП Трет`яковим О.О. нежитлових приміщень площею 66,1 кв.м. технічного поверху в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з відповідача на користь позивача 1 762,00 грн судового збору.

Судові рішення обґрунтовані тим, що з набранням чинності Законом України "Про приватизацію державного і комунального майна" та у відповідності до Положення про приватизацію об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 19.12.2018 №1382/18, якими змінено порядок та процедуру продажу майна, покупець не позбавляється можливості подальшого здійснення та завершення процедури приватизації нежитлових приміщень шляхом їх викупу, з урахуванням нового порядку (в тому числі з урахуванням оцінки об`єкта приватизації за новим порядком), на підставі рішень, прийнятих до набрання чинності вказаним Законом (Прикінцеві та перехідні положення цього Закону), що свідчить про існування в Управління обов`язку щодо завершення процедури приватизації; позивачем виконано умови щодо приватизації нежитлових приміщень, натомість відповідачем не було вчинено дій щодо підготовки необхідних документів та запровадження заходів щодо виконання рішення Ради від 21.06.2017 №691/17 та не наведено правових підстав, які унеможливлюють запровадження ним вказаних вище заходів; відповідачем не доведено, вилучення яких документів слідчим в межах кримінального провадження, робить неможливим здійснення заходів щодо приватизації; відповідачем не надано доказів звернення з клопотанням про наданням копій або оригіналів документів необхідних для завершення процедури приватизації в порядку ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Не погоджуючись з судовими рішеннями, у квітні 2019 року Управління звернулось з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просило скасувати постановлені у справі судові рішення, постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги, Управління зазначило, що судами попередніх інстанцій невірно застосовано Закон України "Про приватизацію державного і комунального майна" та Положення про приватизацію об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 19.12.2018 №1382/18, оскільки рішення про приватизацію було прийнято до набрання чинності таких актів, а завершення розпочатої процедури приватизації за вказаними актами є неможливим; процедуру приватизації нежитлових приміщень неможливо завершити через вилучення та арешт оригіналів первинних документів щодо розпочатої процедури приватизації нежитлових приміщень в межах кримінального провадження.

ФОП Трет`яков О.О. відзиву на касаційну скаргу Управління не надав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 28.11.2016 між позивачем (орендар) та відповідачем (орендодавець) укладено договір оренди № 6449 нежитлового приміщення (будівлі) (далі - договір оренди), відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого позивачеві передано у строкове платне користування нежитлові приміщення технічного поверху № 4, 5, 1/2 частина приміщення № 1 загальною площею 66,1 кв.м., які належать до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Євгена Котляра, 8/10-В, літ. «В-8» та знаходяться на балансі КП «Жилкомсервіс»; нежитлові приміщення передані в оренду з метою розміщення офісу.

Відповідно до 5.6 договору оренди (в редакції додаткової угоди від 07.02.2017 №1) орендар, який належно виконує свої обов`язки, у разі продажу майна, що передане в оренду, має переважне право перед іншими особами на його викуп.

З метою найбільш ефективного використання нежитлового фонду м. Харкова та поповнення бюджету міста Харкова, на підставі Законів України «Про приватизацію державного майна», «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», «Про особливості приватизації об`єктів незавершеного будівництва», ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 роки, затвердженої рішенням Ради від 21.06.2017 № 691/17, керуючись ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Харківська міська рада 20.09.2017 прийняла рішення № 757/17 про проведення відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова згідно з додатками 1, 2 (далі - рішення Ради від 20.09.2017 № 757/17).

У додатку 1 до рішення Ради від 20.09.2017 № 757/17 зазначено перелік об`єктів, які підлягають приватизації (відчуженню) шляхом викупу, до яких віднесено, зокрема, нежитлові приміщення, що орендуються позивачем - нежитлові приміщення технічного поверху в житловому будинку по АДРЕСА_1.

Судами також встановлено, що 29.09.2017 позивачем сплачено на рахунок відповідача 16 129,98 грн в якості заставної вартості за об`єкт приватизації - нежитлові приміщення, що підтверджується квитанцією № ПН2559765.

Позивач звернувся до відповідача з листом, який відповідач отримав 04.07.2018.

У листі позивач просив відповідача провести ряд необхідних заходів на виконання рішення Ради від 20.09.2017 №757/17 щодо приватизації (шляхом викупу) орендованих нежитлових приміщень.

У відповідь Управління направило позивачеві лист від 11.07.2018 №7909, в якому повідомило про неможливість проведення подальших дій щодо приватизації нежитлових приміщень через вилучення оригіналів документів згідно із протоколом обшуку від 14.12.2017 старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Шаповалова Євгена Євгеновича за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001129 від 19.10.2017 на підставі ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.11.2017.

Через відмову відповідача завершити процедуру приватизації нежитлових приміщень позивач звернувся з позовом до господарського суду.

Предметом розгляду даної справи є вимога позивача про зобов`язання Управління вчинити певні дії, а саме: підготувати необхідні документи та запровадити заходи, передбачені нормами діючого законодавства, щодо виконання рішення Ради від 21.06.2017 №691/17 у частині приватизації шляхом викупу ФОП Трет`яковим О.О. нежитлових приміщень.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що Управління зобов`язано завершити процедуру приватизації нежитлових приміщень відповідно до нового порядку та процедури продажу майна, встановленого Законом України "Про приватизацію державного і комунального майна" та Положенням про приватизацію об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 19.12.2018 №1382/18, оскільки позивачем виконано усі умови щодо приватизації нежитлових приміщень; відповідач необґрунтовано ухиляється від виконання обов`язків щодо підготовки необхідних документів та запровадження заходів щодо виконання рішення Ради від 21.06.2017 №691/17, чим порушує права позивача.

Проте, Касаційний господарський суд не погоджується із вказаними висновками судів попередніх інстанцій, оскільки вони є передчасними, зробленими з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а ч. 1 ст. 16 цього Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист прав і законних інтересів.

Отже, зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. У § 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14.12.2017 старшим слідчим першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Шаповаловим Євгеном Євгеновичем на підставі ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.11.2017 вилучено в Управління оригінали первинних документів щодо розпочатої процедури приватизації нежитлових приміщень.

Заперечуючи проти заявлених ФОП Трет`яковим О.О . позовних вимог про зобов`язання відповідача підготувати необхідні документи та запровадити заходи щодо виконання рішення Ради від 21.06.2017 №691/17 у частині приватизації шляхом викупу ФОП Трет`яковим О.О. нежитлових приміщень, Управління наголошувало на тому, що завершення процедури приватизації неможливе через вилучення та арешт оригіналів первинних документів щодо розпочатої процедури приватизації нежитлових приміщень в межах кримінального провадження, в тому числі й на документи по приватизації нежитлових приміщень ФОП Трет`яковим О.О. , що не залежить від волі відповідача.

На підтвердження своїх заперечень відповідач надав копію ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20.12.2017 у справі №646/7935/17 (№ провадження 1-кс/646/6006/2017).

З наведеної ухвали вбачається, що на первинну документацію, зокрема й ту, яка стосується приватизації нежитлових приміщень позивачем (п. п. 163, 167 ухвали), що була виявлена та вилучена старшим слідчим першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Шаповаловим Євгеном Євгеновичем, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001129 від 19.10.2017, під час обшуку 14.12.2017 приміщень Управління, накладено арешт.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

В матеріалах справи відсутні докази скасування арешту, накладеного ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20.12.2017 у справі №646/7935/17 (№ провадження 1-кс/646/6006/2017).

При вирішенні спору, ані суд першої інстанції, ані суд апеляційної інстанції, не дослідили наведені докази та не надали їм оцінки, не зважаючи на те, що наведені докази мають значення для визначення ефективності обраного позивачем способу захисту та можливості виконання судового рішення в разі задоволення позову з урахуванням накладеного на вилучену у відповідача первинну документацію арешту.

Крім того, вирішуючи спір, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що порядок та процедура приватизації комунального майна на момент прийняття рішення Радою від 20.09.2017 №757/17 були визначені Законом України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», який на час звернення позивачем з позовом втратив чинність з прийняттям Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» від 18.01.2018 (набрав чинності 07.03.2018).

Рішення Ради від 21.06.2017 №691/17, яким затверджено Програму приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 роки також втратило чинність у зв`язку з прийняттям Радою рішення від 19.12.2018 №1382/18 «Про затвердження Положення про приватизацію об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова».

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" приватизація (продаж) об`єктів, щодо яких рішення про приватизацію було прийнято до набрання чинності цим Законом, здійснюється та завершується відповідно до вимог цього Закону, крім об`єктів, за якими: дата проведення аукціону, конкурсу, викупу, продажу пакетів акцій (часток, паїв) господарських товариств, зазначена в опублікованому інформаційному повідомленні про продаж державного або комунального майна, припадає на день після набрання чинності цим Законом; після завершення процедури продажу відбувається оформлення договору купівлі-продажу; на момент прийняття рішення про їх приватизацію належали до об`єктів групи Г згідно з класифікацією об`єктів приватизації, встановленою Законом України "Про приватизацію державного майна", та щодо яких є дійсною оцінка, або Кабінетом Міністрів України визначено радника для надання послуг з підготовки до приватизації та продажу об`єктів приватизації за результатами проведення конкурсу.

Згідно з п.24.1 Положення про приватизацію об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова, затвердженого рішенням Ради від 19.12.2018 №1382/18, приватизація (продаж) об`єктів, щодо яких рішення про приватизацію було прийнято до набрання чинності цього Положення, здійснюється та завершується відповідно до вимог цього Положення.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що процедура приватизації нежитлових приміщень має бути завершена відповідно до вимоги Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» та Положення про приватизацію об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова, затвердженого рішенням Ради від 19.12.2018 №1382/18.

У ч.ч.1-3 ст.18 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» вказано, що приватизація об`єктів державної або комунальної власності, переданих в оренду, здійснюється шляхом продажу на аукціоні або шляхом викупу, якщо виконуються умови, передбачені частиною другою цієї статті.

Орендар одержує право на викуп орендованого майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) за ціною, визначеною за результатами його незалежної оцінки, якщо виконується кожна з таких умов: орендарем здійснено поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від відповідного об`єкта без заподіяння йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, визначеної суб`єктом оціночної діяльності для цілей оренди майна; орендар отримав письмову згоду орендодавця на здійснення невід`ємних поліпшень, які надають йому право на приватизацію майна шляхом викупу; невід`ємні поліпшення виконані в межах трирічного строку з дати визначення ринкової вартості майна для цілей укладання договору оренди або для цілей продовження договору оренди; здійснення і склад невід`ємних поліпшень, у тому числі невід`ємний характер поліпшень, підтверджені висновком будівельної експертизи, а вартість невід`ємних поліпшень, підтверджених висновком будівельної експертизи, визначена суб`єктом оціночної діяльності; орендар належно виконує умови договору оренди, відсутня заборгованість з орендної плати; договір оренди є чинним на момент приватизації.

Надання згоди орендодавця на здійснення невід`ємних поліпшень здійснюється в порядку, визначеному Фондом державного майна України або місцевою радою.

Орендар, який виконав умови, передбачені частиною другою цієї статті, має право на приватизацію об`єкта шляхом викупу.

Суди попередніх інстанції, вирішуючи спір не дослідили та не встановили, чи були порушені права позивача внаслідок відмови йому Управлінням у проведенні подальших дій щодо приватизації нежитлових приміщень, про що було зазначено у листі від 11.07.2018 №7909, з огляду на положення ст.18 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна».

Відповідно до ст. 7 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані сторонами докази, господарські суди повинні в мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування й ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог ст. 7 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Кузнецов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою ЄСПЛ (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України"), з якої випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції.

В порушення ст.6 Конвенції та ст.7 ГПК України, суди попередніх інстанцій у судових рішеннях не надали належної оцінки доводам відповідача щодо неможливості завершення ним процедури приватизації нежитлових приміщень шляхом викупу їх позивачем та не навели обґрунтувань щодо відхилення таких доводів.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст.ст. 73, 74, 76, 77, 86 236-238, 282 ГПК України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Ураховуючи наведене, суди першої та апеляційної інстанцій не дотрималися вимог процесуального закону щодо прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, не дослідили належним чином зібрані у справі докази та не встановили пов`язані з ними обставини, тому висновки цих судів щодо наявності підстав для задоволення позову є передчасними.

Порушення попередніми судовими інстанціями норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, та які не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції (ст. 300 ГПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Зважаючи на викладене, а також відповідно до положень ч. 3 ст. 310 ГПК України постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, перевірити зазначені в цій постанові доводи сторін та подані ними докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого вирішити спір відповідно до закону. За результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат у справі.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради задовольнити частково.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2019 та рішення Господарського суду Харківської області від 08.01.2019 у справі №922/2550/18 скасувати.

3. Справу № 922/2550/18 передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді: І.С. Міщенко

В.Г. Суховий