ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2019 р. м. Київ Справа № 911/1251/19

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Ярич"

до Дочірнього підприємства "Рітейл ЦЕНТР"

про стягнення 131 699,47 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

обставини справи:

До Господарського суду Київської області 22.04.2019 року надійшла позовна заява № 15/05-2 від 15.05.2019 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Ярич" до Дочірнього підприємства "Рітейл ЦЕНТР" про стягнення 131 699,47 грн.

Одночасно в позовній заяві позивачем заявлено клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Пунктом 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки, ціна позову у справі № 911/1251/19 не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлений на 01 січня року, в якому подано відповідну позовну заяву, справа є не складною з огляду на наявні в ній матеріали, суд, в силу ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, приходить до висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

У зв`язку з чим, ухвалою Господарського суду Київської області від 14.06.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/1251/19, клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Ярич" про розгляд справи № 911/1251/19 в порядку спрощеного позовного провадження задовольнити, справу призначити до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч.ч. 1-2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України за клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться (ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

15.07.2019 року представником відповідача подано відзив, в якому відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування поданого відзиву відповідач зазначає, що відсутні належні докази здійснення поставки товару, оскільки видаткові накладні не оформлені належним чином, а зобов`язання по оплаті товару настане після виконання позивачем п. 3.6. Договору, а саме, надання належним чином оформлених накладних. Крім того, відповідач посилаючись на п. 7.9 Договору, вважає, що строк оплати за поставлену продукцію не настав, оскільки не позивачем не виконано п. 3.6 Договору в частині надання належно оформлених накладних та підтвердження отримання товару. Окрім того, відповідач стверджує, що долучений позивачем Акт звірки взаєморозрахунків, підписаний сторонами по спірному Договору на спірну суму, яка є предметом спору, не є належним доказом визнання відповідачем вказаної суми боргу, оскільки в Акті не зазначено інформації про кількість отриманого товару і взагалі вказаний Акт не свідчить про отримання останнім товару.

Позивач 22.07.2019 року подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що неістотні недоліки оформлення видаткових накладних та ненадання позивачем супровідної документації відповідачу, не є підставою для невизнання спірних поставок Товару, оскільки такий Товар було прийнято відповідачем без зауважень. Окрім того зазначав, що протягом періоду поставки спірного Товару відповідач не звертався до позивача з повідомленнями про повернення Товару, жодних претензій щодо невідповідності кількості, якості, комплектності Товару не пред`являв, письмових зауважень щодо неналежного оформлення товаросупровідних документів від відповідача не надходило, у зв`язку з чим у останнього відсутні підстави стверджувати про ненастання строку оплати за поставлений Товар.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Ярич" (далі - позивач, Постачальник) та Дочірнім підприємством "Рітейл ЦЕНТР" (далі - відповідач, Покупець) 01.01.2015 року було укладено Договір № РЦ028490 (далі - Договір) з Додатковими угодами, згідно умов п. 1.1 якого, Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, та у відповідності із замовленням Покупця, поставити Товар, а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти Товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в Специфікації.

Відповідно до п. 3.1 Договору Товар поставляється Постачальником у відповідності з замовленням Покупця по асортименту, кількості та цінам в строк, зазначений в Замовленні.

Відповідно до 7.1 Договору Покупець оплачує Товар, що поставляється, за цінами, погодженими сторонами в Специфікації та підтвердженими у накладних. Ціна на Товар в специфікації вказується у гривнях. Ціна повинна відповідати законодавству України та включати не більше 2-х знаків після коми (ціна без ПДВ та з ПДВ).

Пунктом 7.8 Договору встановлено, що загальна сума цього договору складається з суми накладних, по яким була здійснена поставка Товару.

У відповідності до п. 7.9 Договору оплата за Товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Постачальника через 21 день з моменту приймання-передачі Товару та підписання накладної про прийняття Товару. При цьому, сторони домовились про те, що Покупець здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше ніж 500,00 грн. з кожного магазину

Пунктом 10.1. Договору в редакції Додаткової угоди від 06.01.2018 року сторони погодили, що даний Договір набирає силу з моменту підписання його Сторонами і діє до 30.06.2018 року. Термін дії автоматично продовжується на кожний наступний календарний місяць у випадку, коли жодна із Сторін не повідомить іншу про відмову від подальшої участі в цьому Договорі, але не пізніше ніж за 7 календарних днів до закінчення терміну дії цього Договору.

На виконання своїх зобов`язань за Договором, позивач за період з 01.03.2019 року по 03.04.2019 року поставив, а відповідач прийняв Товар на загальну суму 132 122,28 грн., що підтверджується видатковими накладними наявними в матеріалах справи, які підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено їх печатками.

Однак, як стверджує позивач, відповідач в порушення п. 7.9 Договору, своєчасно та в повному обсязі свої зобов`язання з оплати отриманого за період з 01.03.2019 року по 03.04.2019 року Товару не виконав, розрахувався частково на суму 422,81 грн., внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість з оплати поставленого Товару за спірний період в сумі 131 699,47 грн., що також відображено в Акті перевірки взаєморозрахунків за період з 01.04.2019 року по 30.04.2019 року, підписаним уповноваженими представниками позивача та відповідача та скріплений їх печатками.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом і просив стягнути з відповідача 131 699,47 грн. основного боргу.

В ході розгляду спору відповідачем подано відзив, в якому відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, в обґрунтування поданого відзиву відповідач зазначає, що відсутні належні докази здійснення поставки товару, оскільки видаткові накладні не оформлені належним чином, а зобов`язання по оплаті товару настане після виконання позивачем п. 3.6. Договору, а саме, надання належним чином оформлених накладних. Крім того, відповідач посилаючись на п. 7.9 Договору, вважає, що строк оплати за поставлену продукцію не настав, оскільки не позивачем не виконано п. 3.6 Договору в частині надання належно оформлених накладних та підтвердження отримання товару. Окрім того, відповідач стверджує, що долучений позивачем Акт звірки взаєморозрахунків, підписаний сторонами по спірному Договору на спірну суму, яка є предметом спору, не є належним доказом визнання відповідачем вказаної суми боргу, оскільки в Акті не зазначено інформації про кількість отриманого товару і взагалі вказаний Акт не свідчить про отримання останнім товару.

Спростовуючи викладене відповідачем у відзиві, позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що неістотні недоліки оформлення видаткових накладних та ненадання позивачем супровідної документації відповідачу, не є підставою для невизнання спірних поставок Товару, оскільки такий Товар було прийнято відповідачем без зауважень. Окрім того зазначав, що протягом періоду поставки спірного Товару відповідач не звертався до позивача з повідомленнями про повернення Товару, жодних претензій щодо невідповідності кількості, якості, комплектності Товару не пред`являв, письмових зауважень щодо неналежного оформлення товаросупровідних документів від відповідача не надходило, у зв`язку з чим у останнього відсутні підстави стверджувати про ненастання строку оплати за поставлений Товар.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, станом на момент розгляду справи судом встановлено факт отримання відповідачем спірного Товару. Відповідач не спростував існування заборгованості, не надав суду доказів оплати Товару.

Таким чином, за наслідками розгляду спору судом встановлено заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 131 699,47 грн.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем належним чином не спростовані і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Таким чином, відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статей 123, 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі в розмірі 1 975,49 грн.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 129, 231, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Ярич" до Дочірнього підприємства "Рітейл ЦЕНТР" про стягнення 131 699,47 грн. задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Рітейл ЦЕНТР" (08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Лісова, буд.6-Г, ідентифікаційний код 38734018) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кондитерська фабрика "Ярич" (80463, Лвівська обл., Кам`янка-Бузький р-н с. Старий Яричів, вул. Заводська, 1, ідентифікаційний код 36767966) 131 699 (сто тридцять одна тисяча шістсот дев`яносто дев`ять) грн. 47 коп. боргу та 1 975 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят п`ять) грн. 49 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256-257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 14.08.2019 р.

Суддя Т.П. Карпечкін