АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року м. ОдесаСправа № 923/69/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання: Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:

від ТОВ "ТРЦ Фабрика" - адвокат Лущай В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЦ Фабрика" та фізичної особи-підприємця Докучаєвої Тетяни Володимирівни

на рішення Господарського суду Херсонської області від 11.06.2019

по справі №923/69/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЦ Фабрика"

до фізичної особи-підприємця Докучаєвої Тетяни Володимирівни

про стягнення 549 714,29 грн.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРЦ Фабрика" (далі - ТОВ "ТРЦ Фабрика") звернулось до Господарського суду Херсонської області із позовом до фізичної особи-підприємця Докучаєвої Тетяни Володимирівни (далі - ФОП Докучаєвої Т.В. ) в якому просило стягнуто з відповідача на свою користь грошові кошти у загальному розмірі 510412,89 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтував неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору оренди приміщення.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 11.06.2019 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 260185,11 грн. заборгованості з орендної плати, 33357,03 грн. пені, 101078,60 грн. штрафу, 10348,20 грн. інфляційних, 2830,48 грн. річних, які нараховані за несвоєчасну сплату орендної плати, та 6095,10 грн. компенсації по сплаті судового збору.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції пославшись на умови укладеного між сторонами договору оренди та приписи ст.ст. 283, 286 ГК України, ст.ст. 759, 760 ЦК України зазначив, що відповідач допустив порушення умов договору в частині сплати орендної плати у період з 21.08.2018 по 04.02.2019, у зв`язку з чим повинен сплатити заборгованості з орендної плати, а також пеню, штраф, інфляційні та річні, які нараховані за несвоєчасну сплату орендної плати. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача послуг з енергозабезпечення, експлуатаційних та маркетингових витрат місцевим господарським судом відзначено, що виставлення позивачем рахунків для оплати відповідачем означених послуг є передумовою їх оплати та виконання самим позивачем обов`язку щодо їх направлення з розрахунком певних сум, а тому ним не доведено шляхом надання відповідних доказів факту виставлення рахунків на оплату таких витрат за спірний період, у зв`язку з чим строк виконання зобов`язання з їх оплати не настав.

Не погодившись із даним рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулось ТОВ "ТРЦ Фабрика" та ФОП Докучаєва Т.В. з апеляційними скаргами.

ТОВ "ТРЦ Фабрика" в апеляційній скарзі просить частково скасувати рішення Господарського суду Херсонської області від 11.06.2019 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 72211,38 грн. заборгованості зі сплати комунальних послуг, штрафу у розмірі 22625,07 грн., 65020,61 грн. пені, 1169,23 грн. річних та 5042,56 грн. інфляційних та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути кошти з відповідача на користь позивача.

Свої вимоги ТОВ "ТРЦ Фабрика" обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості з оплати комунальних послуг є необґрунтованим та таким, що ухвалене без урахування всіх обставин, що мають значення для правильного прийняття рішення, з неповним з`ясуванням обставин, мають значення для справи, що в свою чергу призвело до порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так ТОВ "ТРЦ Фабрика" зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено шляхом надання відповідних доказів факту виставлення рахунків на оплату відповідачем послуг з енергозабезпечення, експлуатаційних та маркетингових витрат за спірний період, а тому у відповідності до статті 530 ЦК України строк виконання зобов`язання з їх оплати не настав.

Проте, як вважає апелянт, такі висновки не відповідають дійсності оскільки, по-перше, договір оренди не містить умов щодо обов`язку орендодавця доводити факти виставлення рахунків, по- друге, договором не встановлено виключні умови щодо дати початку виконання зобов`язання саме з моменту виставлення рахунку. Строк сплати за договором встановлений до 15 числа місяця, наступного за місяцем, в якому були спожиті такі комунальні послуги з урахуванням умов абз. 2 пункту 5.3.7. Договору, тобто обов`язку орендаря сплатити кошти незалежно від виставлення рахунку.

За твердженням апелянта, суд першої інстанції трактує положення пункту 5.3.7. договору на користь відповідача, та не враховував того факту, що п. 5.3.7. договору містить обов`язок орендаря звернутися до орендодавця з метою отримання таких рахунків або обов`язок сплатити орендну плату, маркетингові платежі, комунальні послуги та експлуатаційні і комунальні витрати ТРЦ у розмірі відповідних сум, сплачених орендарем за попередній місяць.

Крім того, за твердженням апелянта, суд першої інстанції проігнорував, хоча й досліджував такі обставини, як направлення позивачем на адресу відповідача листів та претензії з вимогою погашення існуючої заборгованості з орендної плати в тому числі з комунальних, експлуатаційних та маркетингових послуг.

ФОП Докучаєва Т.В. в апеляційній скарзі просить рішення Господарського суду Херсонської області від 11.06.2019 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові у повному обсязі.

Свої вимоги ФОП Докучаєва Т.В. обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог є незаконним та необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Так, за твердженням ФОП Докучаєвої Т.В. остання у липні 2018 року звернулась до позивача з листом-повідомленням про дострокове припинення договору оренди з 01.11.2018 у якому, серед іншого, просила забезпечити прибуття уповноваженого представника з боку позивача для підписання акту прийому-передачі про повернення об`єкту оренди. Вказаний лист, як стверджує відповідач, було вручено уповноваженому представнику позивача.

При цьому, як вважає апелянт, ФОП Докучаєва Т.В. не зобов`язана нести відповідальність за дії позивача по належній реєстрації повідомлення та його прийняття уповноваженими особами. Оскільки вказану відповідальність за свої дії має нести позивач. До того ж, кореспонденція на всій території ТРЦ приймається виключно в одному місці, де працює одна особа, яка реєструє вказані звернення, іншого способу передання повідомлення представнику позивача, відповідач не мала. ФОП Докучаєва Т.В . вважає, що не має нести відповідальність за реєстрацію вказаного звернення з боку позивача, оскільки представник позивача, який приймає кореспонденцію, відмовився від відображення на екземплярі відповідача даних особи котра прийняла лист щодо припинення договору оренди.

Апелянт стверджує, що протягом дії договору оренди, на всій письмовій кореспонденції, що надавалася відповідачем орендодавцю, ставилася відмітка «Отримано», дата, підпис особи, яка прийняла документ.

Крім того, за твердженням апелянта, прийняття письмової кореспонденції та надання рахунків на оплату, здійснювалося на ресепшені у ТОВ «ТРЦ Фабрика» різними особами. Зазначений факт підтверджується і наданим позивачем витягом з журналу реєстрації вхідної кореспонденції ТОВ «ТРЦ Фабрика», який заповнений трьома видами почерку, що спростовує твердження позивача про приймання кореспонденції виключно юрисконсультами.

З огляду на що, апелянт вважає, що суд безпідставно зазначив, що укладений між сторонами договір оренди на даний час не розірваний та він продовжує свою дію.

Не погоджується ФОП Докучаєва Т .В. і з твердженням суду першої інстанції з приводу того, що застосована позивачем оперативно-господарська санкція не є підставою для звільнення відповідача від сплати орендних та інших платежів, оскільки її застосування було викликане діями відповідача.

За твердженням апелянта, 29.10.2018 року позивачем було не допущено ФОП Докучаєву Т.В. в орендоване приміщення у зв`язку з наявною у відповідача заборгованістю з орендної плати. Фактично, з 29.10.2018 року, об`єкт оренди, було опечатано позивачем та заборонено відповідачеві ним користуватись. Таким чином, ФОП Докучаєва Т.В. фактично перестала користуватись об`єктом оренди через дії сам позивача з 29.10.2018 року, а тому є необґрунтованими заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати та з оплати комунальних послуг.

Також посилаючись на умови укладеного між сторонами договору апелянт зазначає, що ФОП Докучаєвою Т.В. було перераховано на користь ТОВ «ТРЦ Фабрика» забезпечувальний платіж, отже навіть при наявності заборгованості з оплати комунальних послуг, вони можуть бути погашені за рахунок забезпечувального платежу.

До того ж ФОП Докучаєва Т.В . відзначає, що умовами укладеного між сторонами договору оренди передбачено застосування і пені, і штрафу за несвоєчасну або не в повному обсязі оплату орендної плати або оплату компенсації комунальних, експлуатаційних витрат та витрат з обслуговування та поповнення забезпечувального платежу, що є фактично подвійним стягненням за одне й те саме порушення, що суперечить приписам ст. 61 Конституції України.

ФОП Докучаєва Т.В . відзначає, що на підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором в частині оплати за фактичне користування орендованим майном, нею було надано квитанції про повну оплату за період з 05.09.2017 по 01.10.2018. Фактично відповідачем не було оплачено лише останній місяць фактичного користування об`єктом оренди, жовтень 2018 року. Проте, сума раніше внесеного мною забезпечувального платежу покриває орендне користування нежитловим приміщенням у жовтні 2018 року.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.07.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №923/69/19 за апеляційними скаргами ТОВ "ТРЦ Фабрика" та ФОП Докучаєвої Т.В. на рішення Господарського суду Херсонської області від 11.06.2019.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.07.2019 призначено справу до розгляду на 28.08.2019.

24.07.2019 Південно-західним апеляційним господарським судом отримано відзив ТОВ «ТРЦ Фабрика» на апеляційну скаргу ФОП Докучаєвої Т.В. у якому позивач просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

В обґрунтування своїх заперечень позивач зазначає, що відповідач не довів факт отримання ТОВ "ТРЦ Фабрика" листа-повідомлення про дострокове припинення договору оренди та підписання акту прийому-передачі про повернення об`єкту оренди з орендного користування. Так, наданий відповідачем лист-повідомлення про дострокове припинення договору оренди датований 30.07.2018 року з відміткою про його отримання ТОВ «ТРЦ ФАБРИКА» не є достовірним доказом у справі, оскільки, за твердженням позивача, жодних листів від відповідача за період з 30.07.2018 року по 30.01.2019 року на його адресу не надходило. Крім того, жодний з працівників позивача не отримував листів від відповідача щодо дострокового розірвання договору оренди.

Стосовно обмеження доступу до об`єкту приміщення позивач зазначає, що враховуючи значну заборгованість, позивач скористався своїм правом передбаченим договором щодо обмеження доступу до об`єкту оренди задля прискорення вирішення питання про усунення зі сторони відповідача порушень прав та інтересів позивача. А тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що застосована позивачем оперативно-господарська санкція не є підставою для звільнення відповідача від сплати орендних та інших платежів, оскільки її застосування було викликане діями самого відповідача, за які він відповідає особисто.

Щодо доводів відповідача про одночасного стягнення штрафних санкцій у вигляді штрафу та пені, а також інфляційного збільшення та трьох процентів річних, позивач відзначає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

27.08.2019 Південно-західним апеляційним господарським судом отримано клопотання представника ФОП Докучаєвої Т.В . адвоката Кириченка К.І. про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з відрядженням представника до м. Києва.

Колегією суддів розглянуто та відхилено вказане клопотання з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Частиною 11 ст.270 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Як на підставу для відкладення розгляду справи, відповідач посилається на неможливість забезпечення участі представника у судове засідання через його відрядженням до м. Києва.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем до клопотання не долучено будь-яких доказів, які б підтверджували обставини, на які він посилається як на підставу для відкладення розгляду справи.

Судова колегія не вважає поважною причину неявки представника відповідача у судове засідання, зважаючи на можливість забезпечення явки в судове засідання іншого представника чи ФОП Докучаєвої Т .В. особисто.

Згідно з п.1 ч.3 ст.202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача та відкладення розгляду апеляційних скарг.

У судовому засіданні від 28.08.2019 представник ТОВ "ТРЦ Фабрика" підтримав вимоги за своєю апеляційною скаргою на наполягав на її задоволенні. Проти задоволення апеляційної скарги ФОП Докучаєвої Т.В. заперечував.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Херсонської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ "ТРЦ Фабрика" підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга ФОП Докучаєвої Т .В. не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 05.09.2017 між ТОВ "ТРЦ Фабрика" (орендодавець) та ФОП Докучаєвою Т.В. (орендар) укладено договір оренди приміщення за умовами п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове оплачуване користування у відповідності з умовами цього договору нежитлове приміщення, а саме частину будівлі ТРЦ на 1 поверсі, загальною площею 61,13 кв.м. (об`єкт оренди).

Орендодавець зобов`язаний у випадку закінчення строку дії даного договору, або його дострокового припинення, прийняти від орендаря об`єкт оренди у відповідності з умовами даного договору (п. 2.1.8. договору).

Орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату, компенсацію комунальних і експлуатаційних платежів, інших платежів, передбачених даним договором - у відповідності з умовами договору (пункт 2.3.13. договору), щомісяця сплачувати відповідно до виставленого рахунку орендодавцю маркетингові платежі (за рекламу ТРЦ, розміщену орендодавцем в інтересах орендарів ТРЦ) (п. 2.3.14. договору).

У відповідності до п. 3.1. договору даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31 липня 2020 року.

Згідно з п. 3.2. договору строк оренди починає перебіг з моменту передачі об`єкта оренди за актом прийому-передачі та закінчується у дату припинення договору. У випадку дострокового припинення оренди та будь-якому іншому випадку, дата акту прийому-передачі повернення об`єкта оренди від орендаря орендодавцю або акту про звільнення приміщення вважається останнім днем оренди.

Пунктами 4.1., 4.3. договору визначено, що об`єкт оренди передається орендарю на підставі Акту прийому-передачі в орендне користування, в якому може вказуватися опис технічного стану, остаточний розмір площі, місце розташування об`єкту оренди на по етажному плані і технічні специфікації ТРЦ. Такий Акт складається та підписується сторонами 05.09.2017 р. Орендар передає орендодавцю об`єкт оренди в день закінчення строку дії даного договору або дострокового припинення даного договору. Передача об`єкту оренди оформлюється актом прийому-передачі об`єкту оренди, який складається у двох примірниках та підписується сторонами. Об`єкт оренди вважається повернутим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту №2.

Орендар зобов`язаний вносити плату за користування об`єктом оренди в розмірах, у порядку та в строки, обумовлені даним договором (п.5.2.1. договору).

Відповідно до п. 5.2.4. орендар зобов`язується сплачувати орендну плату авансом щомісяця в національній валюті України шляхом перерахування на поточний рахунок орендодавця не пізніше 20 числа місяця, який передує розрахунковому. Оплата здійснюється на підставі рахунків, виставлених Орендодавцем.

Сторони домовились, що розмір орендної плати за користування 1 метром квадратним об`єкта оренди складає: у період з 01.04.2018 до дати припинення строку орендного користування - 666,66 грн., крім того ПДВ у розмірі згідно законодавства України, чинного на дату виникнення податкових зобов`язань (п. 5.2.7. договору).

У відповідності до п. 5.3.5. договору оплату спожитих на об`єкті оренди комунальних послуг орендар сплачує орендодавцю щомісячно на підставі рахунків орендодавця в строк до 15 числа місяця, наступного за місяцем в якому були спожиті такі комунальні послуги. Орендодавець надає відповідний рахунок у строк до 5 числа місяця, наступного за місяцем, в якому були спожиті такі комунальні послуги.

Згідно з п. 5.3.6. договору компенсацію експлуатаційних витрат сплачує орендодавцю щомісячно на підставі рахунків орендодавця в строк до 15 числа місяця, наступного за місяцем, в якому були спожиті такі комунальні послуги. Орендодавець надає відповідний рахунок у строк до 5 числа місяця, наступного за місяцем, в якому були спожиті такі комунальні послуги.

Пунктом 5.3.7. обумовлено, що орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату, маркетингові платежі, комунальні платежі та експлуатаційні витрати ТРЦ не пізніше строків, зазначених в даному договорі, незалежно від факту одержання орендарем відповідних рахунків. Якщо відповідні рахунки не будуть отримані у строки, передбачені даним договором, орендар зобов`язаний звернутися з метою їх одержання до орендодавця до настання строку оплати або сплатити орендну плату, маркетингові платежі, комунальні послуги та експлуатаційні і комунальні витрати ТРЦ у розмірі відповідних сум, сплачених орендарем за попередній місяць.

Орендар також зобов`язаний протягом 5 робочих днів з моменту виставлення рахунку орендодавцем сплачувати орендодавцю щомісячні платежі за маркетингові послуги, що надаються орендодавцем з метою залучення найбільшої кількості відвідувачів (покупців) до ТРЦ, які не перевищують суми, що у гривневому еквіваленті дорівнює 0,83 долари США без ПДВ (п. 5.7. договору).

Відповідно до п. 9.2. договору сторони мають право на дострокове припинення даного договору в односторонньому порядку за умови письмового повідомлення іншої сторони про припинення даного договору за 3 місяці до дати такого припинення, при цьому забезпечувальний платіж, сплачений орендарем орендодавцеві за останній календарний місяць оренди, не повертається, а зараховується в рахунок орендної плати за останній місяць орендного користування.

Згідно з п. 10.1. договору виконання грошових зобов`язань орендаря, що виникають з договору оренди мають бути постійно забезпечені сумою, що дорівнює розміру місячної орендної плати за цим договором, сплаченої за останній місяць оренди. З метою забезпечення виконання даного договору орендар протягом 5 банківських днів з моменту підписання договору перераховує на поточний рахунок орендодавця забезпечувальний платіж в сумі 40 753,33 грн., крім того ПДВ 20 % - 8150,67 грн., а разом 48904 грн., який зараховується в рахунок орендної плати за останній місяць оренди.

У випадку невиконання (прострочення) орендарем будь-якого із його зобов`язань за договором оренди, орендодавець має право погасити таку заборгованість орендаря за рахунок забезпечувального платежу (п.10.2. договору). Сплачена сума забезпечувального платежу зараховується в рахунок плати за оренду та плати на компенсацію комунальних, експлуатаційних витрат та витрат з обслуговування за останній місяць оренди (п.10.3. договору).

У п. 11.2. сторони передбачили, що у випадку несвоєчасної або не в повному обсязі оплати орендної плати або компенсації комунальних, експлуатаційних витрат та витрат з обслуговування та поповнення забезпечувального платежу, орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми прострочених платежів за кожний день прострочення.

До орендаря застосовується додаткова відповідальність за прострочення виконання грошових зобов`язань, якщо період прострочення перевищує 30 календарних днів, то орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю штраф у розмірі 20 % від простроченої суми грошового зобов`язання (п. 11.2.1.1. договору), якщо період прострочення перевищує 60 календарних днів, то крім штрафу, передбаченого у п. 11.2.1.1., орендар додатково зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 20% від простроченої суми грошового зобов`язання (п. 11.2.1.2. договору).

Відповідно до п. 11.12. договору у випадку затримки платежів більш, ніж на 10 календарних днів підряд орендодавець має право обмежити доступ орендаря до об`єкту оренди до моменту повного погашення заборгованості орендарем, включаючи штрафні санкції.

На виконання умов договору сторонами 05.09.2017 складено та підписано акт прийому-передачі, за змістом якого відповідачу передано обумовлене договором майно в оренду.

Звертаючись із позовом до суду першої інстанції позивач зазначив, що відповідач не виконує умови укладеного між сторонами договору щодо своєчасної та повної оплати орендних та інших належних до плати платежів.

В свою чергу відповідач наголошує, що повідомив позивача про дострокове розірвання укладеного між сторонами договору та не користувався орендованим приміщенням у заявлений позивачем період.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанцій дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення орендної плати, проте зазначив про безпідставність заявлених позовних вимог щодо інших передбачених договором платежів.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Цивільні зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Частиною 7 ст. 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України, яка кореспондується з приписами ст. 759 ЦК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до приписів ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи із змісту вищенаведених норм права та умов п.п. 2.3.13 договору на відповідача покладено обов`язок щодо повної та своєчасної сплати, зокрема, орендних платежів.

Між тим, як свідчать наявні матеріали справи, позивач починаючи з серпня 2018 року припинив виконання своїх зобов`язань, у зв`язку із чим за останнім рахується заборгованість з орендної плати за період з 21.08.2018 по 04.02.2019, яка станом на час подання позову складає 260185,11 грн.

Відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження погашення існуючої заборгованості з орендної плати не надано.

Як свідчать наявні матеріли справи, позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями щодо сплати заборгованості (лист №616 від 21.11.2018, №625 від 04.12.2018), проте вказані листи залишені відповідачем без відповідачі та задоволення.

При цьому колегією суддів не приймаються до уваги твердження відповідача з приводу дострокового розірвання укладеного між сторонами договору оренди приміщення з огляду на наступне.

Так, за твердженням відповідача, у відповідності до положень пункту 9.2. договору оренди 30.07.2018 ним уповноваженому представнику позивача був вручений лист-повідомлення про дострокове припинення договору з 01.11.2018 та два примірника акту приймання-передачі майна з оренди. У свою чергу, за твердженням відповідача, позивач не надав відповіді на лист та листом від 25.10.2018 №587 повідомив про недопущення до приміщення, а безпосередньо 29.10.2018 не допустив до орендованого приміщення, мотивуючи це наявною заборгованістю з орендної плати, чим унеможливив його використання.

У п. 9.2. договору сторонами врегульовано, що вони мають право на дострокове припинення даного договору в односторонньому порядку за умови письмового повідомлення іншої сторони про припинення даного договору за 3 місяці до дати такого припинення, при цьому забезпечувальний платіж, сплачений орендарем орендодавцеві за останній календарний місяць оренди, не повертається, а зараховується в рахунок орендної плати за останній місяць орендного користування.

На підтвердження повідомлення позивача повідомлення про дострокове розірвання договору відповідачем надано лист-повідомлення від 30.07.2018 в якому відповідач повідомив позивача про дострокове припинення договору оренди приміщення від 05.09.2017 з 01.11.2018.

На вказаному листі міститься відмітка «отримано», дата 30.07.2018 та підпис.

Між тим, колегія суддів відзначає, що означений лист не містить прізвища особи, яка отримала такий лист, його посади та інших ідентифікуючих ознак, які б могли свідчити, що особа, яка отримала вказаний лист є уповноваженою особою позивача. При цьому судова колегія наголошує, що позивачем заперечується факт отримання вказаного листа від відповідача.

Колегією суддів не приймаються до уваги твердження відповідача з приводу того, що кореспонденція на всій території ТРЦ приймається виключно в одному місці, де працює одна особа, яка реєструє вказані звернення, іншого способу передання повідомлення представнику позивача, відповідач не мала, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження вказаних обставин. До того ж судова колегія відзначає, що в укладеному між сторонами договорі містяться реквізити сторін, зокрема й ТОВ "ТРЦ Фабрика", а тому відповідач не був позбавлений можливості надіслати лист про припинення договору засобами поштового зв`язку.

Не знайшли свого підтвердження й посилання відповідача на те, що представник позивача, який приймає кореспонденцію, відмовився від відображення на екземплярі відповідача даних особи котра прийняла лист щодо припинення договору оренди.

До того ж колегія суддів відзначає, що у відповідності до наданого позивачем витягу з Журналу реєстрації вхідної кореспонденції ТОВ "ТРЦ Фабрика" 30.07.2018 та в інші дати дні вхідна кореспонденція від відповідача не надходила та не реєструвалася.

Судова колегія не приймає до уваги твердження відповідача з приводу обмеження позивачем доступу до орендованого приміщення, у зв`язку з чим ФОП Докучаєва Т.В. фактично перестала користуватись об`єктом оренди через дії саме позивача з 29.10.2018 року, з огляду на наступне.

За змістом частин 1 та 2 статті 235 ГК України за порушення господарських зобов`язань до суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов`язання, що використовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку. До суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором.

Зокрема, пунктом 11.12. договору сторонами обумовлено застосування оперативно-господарської санкції у вигляді обмеження доступу Відповідача до орендованого приміщення у випадку затримки платежів більш ніж на 10 календарних днів до моменту повного погашення заборгованості.

Частинами 2 та 3 статті 237 того ж Кодексу передбачено, що порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди з застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду з заявою про скасування такої санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням.

Проте, у даному випадку Відповідач не звертався до суду з вимогами про скасування застосованої позивачем санкції.

Згідно з частиною 6 статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Так наявними матеріалами справи підтверджується, що станом на жовтень 2018 у відповідача існувала заборгованість з орендних та інших платежів перед позивачем, з огляду на що ТОВ "ТРЦ Фабрика" скористалось своїм правом, визначеним п. 11.12. укладеного між сторонами договору, щодо обмеження доступу до об`єкта оренди.

Відтак, застосована позивачем оперативно-господарська санкція не є підставою для звільнення відповідача від сплати орендних платежів, оскільки її застосування було пов`язано з діями самого відповідача, які полягають у неналежному виконанні умов договору та за які він відповідає самостійно.

З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заявленої до стягнення суми пені, штрафу, трьох процентів річних та інфляційних втрат нарахованих на суму заборгованості з орендної плати колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст. 199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст.216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за частинами 1 та 2 статті 217 ГК України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

Правові наслідки порушення грошових зобов`язань передбачені приписами статей 230-237 ГК України та статей 549 - 552, 611 ЦК України.

Так, згідно із ч.1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 ЦК України конкретизовано визначення таких штрафних санкцій, а саме штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2), пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3).

Разом з тим, у відповідності до приписів ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов`язання; за допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобов`язання; неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов`язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

У відповідності до приписів ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч.2 ст. 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

При цьому за частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, в пунктах 11.2., 11.2.1.1. та 11.2.1.2. договору сторони встановили можливість застосування неустойки у випадку невиконання та неналежного виконання зобов`язань по договору відповідачем відповідно: пені - у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочених платежів за кожний день прострочення; штрафу - у розмірі 20 % від простроченої суми грошового зобов`язання у випадку, якщо період прострочення перевищує 30 календарних днів, та додатково у розмірі 20% від простроченої суми грошового зобов`язання якщо період прострочення перевищує 60 календарних днів.

Позивач нараховано та заявлено до стягнення штраф у розмірі 101078,60 грн., пеня у розмірі 50620,46 грн., три проценти річних у розмірі 4212,86 грн. та інфляційні втрати у розмірі 18168,87 грн.

Перевіривши означені розрахунки колегія суддів відзначає, що наданий позивач розрахунок пені містить арифметичні помилки та за розрахунком суду апеляційної інстанції розмір пені нарахованої на заборгованість з орендної плати складає 47353,69 грн.

Відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягає штраф у розмірі 101078,60 грн., пеня у розмірі 47353,69 грн., три проценти річних у розмірі 4212,86 грн. та інфляційні втрати у розмірі 18168,87 грн. за невиконання своїх зобов`язань в частині своєчасної оплати орендних платежів.

Щодо заявленої позивачем до стягнення з відповідача заборгованості з оплати комунальних послуг (енергозабезпечення, експлуатаційні витрати та маркетингові послуги) колегія суддів зазначає наступне.

Так за умовами укладеного між сторонами договору, орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату, компенсацію комунальних і експлуатаційних платежів, інших платежів, передбачених даним договором - у відповідності з умовами договору (пункт 2.3.13. договору), щомісяця сплачувати відповідно до виставленого рахунку орендодавцю маркетингові платежі (за рекламу ТРЦ, розміщену орендодавцем в інтересах орендарів ТРЦ) (п. 2.3.14. договору).

У відповідності до п. 5.3. договору витрати, пов`язані з експлуатацією, обслуговуванням і утриманням та витрати на комунальні послуги. Орендар компенсує орендодавцю зазначені витрати протягом строку оренди з урахуванням нижченаведеного. До комунальних послуг на утримання загальних площ ТРЦ та прилеглої території належать: електропостачання, теплопостачання, водопостачання та каналізація. До витрат, які пов`язані з експлуатацією, обслуговуванням і утриманням загальних площ ТРЦ та прилеглої території належать: охорона, обслуговування комунікацій і механізмів, обслуговування систем контролю, пожежна сигналізація та систем сповіщення про пожежу, система безпеки та доступу на територію і в будинки та приміщення ТРЦ, поточні ремонти місць загального користування, витрати з менеджменту.

Орендар компенсує орендодавцю видатки на витрати, пов`язані з експлуатацією, обслуговуванням та утриманням всього ТРЦ (експлуатаційні витрати). Розмір щомісячної компенсації експлуатаційних витрат за 1 квадратний метр об`єкта оренди становить гривневий еквівалент суми без ПДВ 2,50 дол. США (п. 5.3.1. договору).

У відповідності до п. 5.3.2 договору фактичні витрати орендодавця на оплату послуг з електропостачання об`єкту оренди компенсуються орендарем на підставі показників лічильників встановлених орендарем на об`єкті оренди.

Компенсацію експлуатаційних витрат сплачує орендодавцю щомісячно на підставі рахунків орендодавця в строк до 15 числа місяця, наступного за місяцем, в якому були спожиті такі комунальні послуги. Орендодавець надає відповідний рахунок у строк до 5 числа місяця, наступного за місяцем, в якому були спожиті такі комунальні послуги (п.5.3.6. договору).

У відповідності до п. 5.3.7. договору сторони домовились, що орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату, маркетингові платежі, комунальні платежі та експлуатаційні витрати ТРЦ не пізніше строків, зазначених в даному договорі, незалежно від факту одержання орендарем відповідних рахунків.

Якщо відповідні рахунки орендарем не будуть отримані у строки, передбачені даним договором, орендар зобов`язаний звернутися з метою їх одержання до орендодавця до настання строку оплати або сплатити орендну плату, маркетингові платежі, комунальні послуги та експлуатаційні і комунальні витрати ТРЦ у розмірі відповідних сум, сплачених орендарем за попередній місяць.

Згідно з п. 5.7. договору орендар також зобов`язаний протягом 5 робочих днів з моменту виставлення рахунку орендодавцем сплачувати орендодавцю щомісячні платежі за маркетингові послуги, що надаються орендодавцем з метою залучення найбільшої кількості відвідувачів (покупців) до ТРЦ, які не перевищують суми, що у гривневому еквіваленті дорівнює 0,83 долари США без ПДВ.

Отже сторонами у договорі чітко погоджено строки та порядок розрахунків за енергозабезпечення, експлуатаційні витрати та маркетингові послуги.

При цьому колегія суддів вважає необґрунтованими посилання суду першої інстанції на те, що визначення розміру щомісячних сплат енергозабезпечення, експлуатаційних витрат та маркетингових послуг не можливо без виставлення рахунку, оскільки у відповідності до п. 5.3.7. договору відсутність рахунку не звільняє орендаря від сплати таких платежів.

Так сторонами визначено, що у разі відсутності рахунку, орендар зобов`язаний звернутися з метою їх одержання до орендодавця до настання строку оплати. Проте, наявні матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів на підтвердження звернення до позивача з приводу отримання рахунків.

До того ж, за умовами укладеного між сторонами договору відповідач не був позбавлений можливості сплатити маркетингові платежі, комунальні послуги та експлуатаційні і комунальні витрати ТРЦ у розмірі відповідних сум, сплачених орендарем за попередній місяць (п. 5.3.7. договору). Проте таких дій не вчинив.

Колегія суддів зауважує, що сторонами у договорі (п. 5.3.7. договору) також врегульовано, що у випадку, якщо нарахована сума за розрахунковий період перевищує суму, сплачену орендарем, останній зобов`язаний здійснити доплату у наступному місяці. Якщо нарахована суму за розрахунковий період буде меншою, ніж сума, сплачена орендарем, орендодавець зобов`язаний врахувати суму переплати при виставленні рахунку за наступних період.

З огляду на що судова колегія вважає помилковим висновок місцевого господарського суду щодо неможливості оплати відповідачем комунальних послуг (енергозабезпечення, експлуатаційні витрати та маркетингові послуги) без виставлення позивачем відповідних рахунків.

Твердження відповідача з приводу безпідставного нарахування комунальних послуг (енергозабезпечення, експлуатаційні витрати та маркетингові послуги) з огляду на обмеження позивачем доступу до орендованого приміщення, що позбавило ФОП Докучаєва Т.В . користуватись об`єктом оренди, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на таке. Так, ТОВ "ТРЦ Фабрика" скористалось своїм правом, визначеним п. 11.12. договору, щодо обмеження доступу до об`єкта оренди у зв`язку із порушенням саме відповідачем умов договору. Відтак, застосована позивачем оперативно-господарська санкція не є підставою для звільнення відповідача від сплати комунальних послуг (енергозабезпечення, експлуатаційні витрати та маркетингові послуги), оскільки її застосування було пов`язано з діями самого відповідача, які полягають у неналежному виконанні умов договору та за які він відповідає самостійно.

Відтак, позовні вимоги ТОВ "ТРЦ Фабрика" в частині стягнення з відповідача комунальних послуг (енергозабезпечення, експлуатаційні витрати та маркетингові послуги) у розмірі 72211,38 грн. колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З приводу заявлених позивачем до стягнення штрафу, пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат нарахованих на комунальні послуги (енергозабезпечення, експлуатаційні витрати та маркетингові послуги) колегія суддів зазначає наступне.

У 11.2., 11.2.1.1. та 11.2.1.2. договору сторони передбачили можливість нарахування штрафних санкцій, зокрема, й у випадку невиконання несплати відповідачем компенсації комунальних, експлуатаційних витрат та витрат з обслуговування.

Колегією суддів перевірено наданий позивачем розрахунок штрафу, пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат нарахованих на комунальні послуги (енергозабезпечення, експлуатаційні витрати та маркетингові послуги) та встановлено, що позивачем допущено арифметичні помилки при розрахунку пені та трьох процентів річних.

Відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає штраф у розмірі 22625,07 грн., пеня у розмірі 13132,58 грн., три проценти річних у розмірі 1169,23 грн. та інфляційні втрати у розмірі 5042,56 грн.

Не заслуговують на уваги й твердження відповідача щодо перерахування на користь позивача забезпечувального платежу, який за наявності заборгованості може бути спрямований на її погашення.

Згідно з п. 10.1. укладеного між сторонами договору виконання грошових зобов`язань орендаря, що виникають з договору оренди мають бути постійно забезпечені сумою, що дорівнює розміру місячної орендної плати за цим договором, сплаченої за останній місяць оренди (забезпечувальний платіж). З метою забезпечення виконання даного договору орендар протягом 5 банківських днів з моменту підписання цього договору перераховує на поточний рахунок орендодавця забезпечувальний платіж в сумі 40 753,33 грн., крім того ПДВ 20 % - 8150,67 грн., а разом 48904 грн., який зараховується в рахунок орендної плати за останній місяць оренди об`єкта оренди.

Гарантійний платіж було внесено відповідачем на рахунок позивача, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією №154FB32AAF від 11.09.2017.

Разом з цим, п. 10.2. договору визначено, що у випадку невиконання (прострочення) орендарем будь-якого із його зобов`язань за договором оренди, пов`язаним із здійсненням на користь орендодавця будь-яких платежів, орендодавець має право погасити таку заборгованість орендаря за рахунок забезпечувального платежу.

Отже вчинення таких дій ТОВ "ТРЦ Фабрика" є правом, а не обов`язком останнього. Проте, як свідчать наявні матеріали справи позивач таким правом не скористався, а тому суду відсутні підстави для зарахування гарантійного платежу в рахунок наявної у відповідача заборгованості.

Не є обґрунтованими й твердження відповідача про подвійне стягнення за одне й те саме порушення, що суперечить приписам ст. 61 Конституції України, оскільки одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, так як згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі № 3-88гс11, від 27.04.2012 у справі № 3-24гс12; постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, від 09.07.2018 р. у справі № 903/647/17 та від 08.08.2018 р. у справі № 908/1843/17).

З огляду на вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ТОВ "ТРЦ Фабрика" підлягають задоволенню частково, з урахуванням здійснення перерахунку пені, та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 260185 грн. 11 коп. заборгованості з орендної плати, 72211 грн. 38 коп. заборгованості з комунальних послуг (енергозабезпечення, експлуатаційні витрати, маркетингові послуги), 123703 грн. 67 коп. штрафу, 60486 грн. 27 коп. пені, 5382 грн. 09 коп. три проценти річних та 23211 грн. 43 коп. інфляційних втрат.

Відтак, рішення Господарського суду Херсонської області від 11.06.2019 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості з комунальних послуг (енергозабезпечення, експлуатаційні витрати, маркетингові послуги), штрафу, пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат у розмірі 137380 грн. 53 коп. підлягає скасуванню, а позов в цій частині задоволенню.

Відповідно до пунктів "б", "в" ч. 4 ст. 282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на ФОП Докучаєву Т.В. згідно пропорційності задоволення апеляційної скарги ТОВ "ТРЦ Фабрика".

Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Докучаєвої Тетяни Володимирівни залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ТОВ "ТРЦ Фабрика" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 11.06.2019 у справі №923/69/19 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості з комунальних послуг (енергозабезпечення, експлуатаційні витрати, маркетингові послуги), штрафу, пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат у розмірі 137380 грн. 53 коп. скасувати. Позов в цій частині задовольнити.

В іншій частині рішення Господарського суду Херсонської області від 11.06.2019 у справі №923/69/19 залишити без змін, виклавши резолютивну частину рішення у наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Докучаєвої Тетяни Володимирівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЦ Фабрика" 260185 грн. 11 коп. заборгованості з орендної плати, 72211 грн. 38 коп. заборгованості з комунальних послуг (енергозабезпечення, експлуатаційні витрати, маркетингові послуги), 123703 грн. 67 коп. штрафу, 60486 грн. 27 коп. пені, 5382 грн. 09 коп. три проценти річних, 23211 грн. 43 коп. інфляційних втрат та 8177 грн. 27 коп. судового збору за подання позовної заяви.

В решті позову відмовити».

Стягнути з фізичної особи-підприємця Докучаєвої Тетяни Володимирівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЦ Фабрика" 12265 грн. 90 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Херсонської області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 02.09.2019.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Філінюк І.Г.