РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.08.2019Справа № 910/6776/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Новіченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії Управління

магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Акціонерного товариства

«Укртрансгаз»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕОДОН ЛТД»

про стягнення 238 387, 83 грн.

Представники сторін:

від позивача: Ткаченко О.О. - довіреність № 1-1161 від 06.06.2019;

від відповідача: Гоянюк Р.М. - Ордер серії КВ № 047259 від 05.08.2019;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Акціонерного товариства «Уктрансгаз» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Реодон ЛТД» (далі - відповідач) про стягнення 238 387, 83 грн., з яких 154 335, 89 грн. пені та 84 051, 94 грн. штрафу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.05.2019 позовну заяву залишено без руху на підставі статті 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк для усунення недоліків.

14.09.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.06.2019 відкрито провадження у справі № 910/6776/19, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 16.07.2019 року.

16.07.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що:

- відповідач звернувся до позивача із заявою про оформлення допуску на виконання будівельних робіт 09.07.2018 року, однак позивач видав відповідачу акти-допуски на виконання робіт із зволіканням лише 14.08.2018 року, тобто через 35 днів після звернення відповідача на ремонт будівель ГРС Гнівань, та 28.08.2018 року - через 49 днів після звернення відповідача на ремонт будівель ГРС Андрушки. При цьому, вказані допуски видані з обмеженим строком, який був значно меншим від встановленого договором граничного 100 - денного строку виконання будівельних робіт. Так, згідно акту-допуску на виконання робіт від 14.08.2018 позивач виділив відповідачу ділянку для виконання на ній робіт по ГРС Гнівань до 14.10.2018 року, що обмежило строк виконання робіт 61 днем, замість передбачених графіком 80 днів. Згідно акту-допуску на виконання робіт від 28.08.2018 позивач виділив відповідачу ділянку для виконання робіт по ГРС Андрушки до 18.10.2018 року, що також обмежило строк виконання робіт 61 днем, замість передбачених графіком 100 днів. Згідно наступного акту-допуску на виконання робіт від 12.11.2018 по ГРС Гнівань позивач виділив відповідачу ділянку для виконання робіт з 12.11.2018 року по 05.12.2018 року. Таким чином, в період кліматично сприятливий для виконання будівельних робіт відповідач був позбавлений можливості їх виконувати внаслідок відсутності допуску на територію позивача. Акт-допуску на виконання робіт по ГРС Андрушки позивачем не було видано взагалі. За таких обставин відповідач вважає, що прострочення строків виконання робіт по ГРС Андрушки взагалі не виникло за відсутності допуску на територію діючого підприємства, який мав бути виданим позивачем на залишок строку виконання робіт на вказаному об`єкті, який становить 39 днів;

- прострочення відповідачем строків виконання робіт по ГРС Гнівань виникло внаслідок неправильних дій позивача та його втручення в хід виконання роботи відповідачем щодо визначення періодів виконання будівельних робіт шляхом встановлення не передбачених договором обмежень щодо допуску підрядника на об`єкти. Зазначене зволікання з видачею допуску на територію об`єкта в літній час (на 35 днів), відсутність допуску на територію діючого підприємства з 15.10.2018 року по 12.11.2018 року (впродовж 28 днів), який мав бути виданий позивачем на весь строк виконання робіт, видача такого допуску на залишок строку лише 12.11.2018 року в період несприятливих сезонних умов та погодних умов закінчити роботи виявилось неможливим, оскільки їх виконання призвело б до непридатності результату виконання робіт, стали причиною неможливості закінчити виконання робіт на вказаному об`єкті без продовження строку їх виконання;

- внаслідок тривалого зволікання позивача у виконанні своїх зобов`язань та у зв`язку із настанням холодного періоду року через погодні умови, з середини листопада 2018 року стало технологічно неможливим здійснення частини робіт із заміни улаштування димаря покрівлі, заміни вікон, дверей, внутрішніх оздоблювальних робіт, про що позивача було повідомлено листом № 88 від 28.11.2018 року. Цим же листом позивачу було запропоновано укласти додаткову угоду до Договору про продовження строку дії Договору до 31.05.2019 для дотримання показників якості виконання всього обсягу робіт згідно кошторисної документації. Однак позивач посилаючись на формальне закінчення строку дії Договору підряду 31.12.2018 року, та у продовж тривалого часу не допускає працівників відповідача до придбаних та доставлених на територію відповідних об`єктів за рахунок підрядника матеріалів та закінчення робіт;

- відповідачем встановлено, що кошторисна вартість виконання робіт, зазначена позивачем у кошторисі до Договору підряду, не відповідає реальним обсягам будівельних робіт, оскільки є завищеною. Договірна вартість робіт у зв`язку з цим підлягає зменшенню;

- за прострочення виконання робіт за вказаним договором підряду позивач необґрунтовано, без достатніх для цього підстав, вже отримав гарантії від банку відповідача та за рахунок коштів відповідача суму банківської гарантії в розмірі 110 664, 07 грн., у зв`язку з чим стягнення з відповідача штрафних санкцій буде суперечити статті 61 Конституції України;

При цьому відповідач вказує на те, що розгляд даної справи повинен здійснюватися в порядку загального позовного провадження.

У судовому засіданні 16.07.2019 оголошено перерву до 06.08.2019 року.

24.07.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до змісту якої позивач вважає викладені відповідачем аргументи безпідставними, оскільки відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, за яких відповідач звільняється від відповідальності за порушення зобов`язань. Також позивач вказує на те, що відповідачем не доведено відсутності своєї вини у порушенні зобов`язань за Договором.

У судовому засіданні 06.08.2019 року оголошено перерву до 13.08.2019 року.

12.08.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подані заперечення на відповідь на відзив, відповідно до змісту яких відповідач вказує на те, що позивач необґрунтовано зазначив, що затримка з початком виконання робіт виникла у зв`язку із зволіканням відповідача, оскільки заява відповідача від 09.07.2018 року не містила всіх необхідних документів та інформації для оформлення допуску на об`єкти АТ «Укртрансгаз», у зв`язку з чим позивачем двічі було повернуто відповідні заяви з доданими документами на доопрацювання, з посиланням на листи № 2408Вих-18-896 від 11.07.2018 та № 2408ВН-18-263 від 27.07.2018, а також заяву відповідача від 24.07.2018 щодо оформлення допуску на виконання робіт. Однак, позивачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували вручення чи направлення вищевказаних листів відповідачу.

Також відповідач звертає увагу на те, що позивачем не зазначено на підставі якої із заяв відповідача останньому було надано допуск на виконання робіт, за вказаних ним обставин, повернення відповідачу його заяв про оформлення допуску на виконання робіт по ГРС Андрушки та ГРС Гнівань Бердичівського ЛВУМГ від 09.07.2018 та 24.07.2018 з доданими до них документами. За відсутності відомостей про звернення відповідача з іншою заявою про оформлення допуску на виконання робіт позивач не пояснив, на підставі якої заяви та документів видані акти-допуски на виконання будівельно-монтажних робіт на території діючого підприємства (цеха, служби, дільниці).

Крім того відповідач зазначає, що у позовній заяві позивач вказав, що з метою оформлення письмового розпорядження (дозволу) на початок виконання робіт відповідач звернувся із заявою від 09.07.2018 про оформлення допуску на виконання робіт. Однак, позивачем у відповіді на відзив не наведено жодних обставин, які б вказували на те, що позивач вказану обставину визнав внаслідок обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або внаслідок зловмисної домовленості його представника з відповідачем. Отже, на переконання відповідача, позивачем не спростовано викладені у відзиві на позов аргументи в частині того, що тривале зволікання з видачею актів-допусків на виконання будівельно-монтажних робіт на території діючого підприємства на ремонт будівель ГРС Гнівань та ГРС Андрушки допущено самим позивачем.

При цьому, відповідач зазначає, що в заяві від 09.07.2019 він просив позивача оформити допуск на виконання робіт на плановий термін виконання робіт 100 календарних днів з дати отримання розпорядження (дозволу) на виконання робіт, а також із доданої до відповіді на відзив повторної заяви про оформлення допуску на виконання робіт відповідача від 24.07.2018 відповідач не тільки просив видати акти-допуски на виконання робіт на весь плановий термін виконання робіт (100 календарних днів з дати отримання дозволу на виконання робіт), а також зазначав конкретні (планові) дати початку та завершення робіт, а саме дата отримання дозволу 01.08.2018, дата закінчення робіт - 08.11.2018, проте позивач проігнорував дані викладені у заявах відповідача та видав 14.08.2018 року акт-допуск на виконання робіт на ГРС Гнівань, а 28.08.2018 року - на ГРС Андрушки без будь-якого обґрунтування обмеження строків 61 днем замість передбачених графіком виконання робіт 80 та 100 днів відповідно.

Твердження позивача про можливість видачі декількох дозволів, що на думку позивача дозволяє обмеження строку видачі дозволів, на думку відповідача є необґрунтованим, оскільки відповідач у своїх заявах просив видати дозвіл на весь строк виконання робіт, який передбачений договором підряду. Видача декількох дозволів на початок виконання робіт договором підряду не передбачена.

Разом з тим, відповідач вважає безпідставними доводи позивача про повторну видачу дозволів на виконання робіт, оскільки згідно акту-допуску на виконання робіт від 28.08.2018 виділило ділянку на виконання робіт по ГРС Андрушки, який закінчується 28.10.2018, тобто зі строком виконання робіт, який становить 61 день, то з урахуванням зазначеного позивачем додаткового акту-допуску загальний строк виконання робіт на ГРС Андрушки був обмежений 85 днями, замість передбачених договором підряду та графіком виконання робіт на 100 днів.

За таких обставин відповідач вважає, що прострочення строків виконання робіт по ГРС Андрушки не виникло за відсутності допуску на територію діючого підприємства, який мав бути виданий позивачем на 100 днів, адже строк виконання робіт не закінчився внаслідок переривання його позивачем ненаданням відповідачу фронту робіт на залишок 1100-денного договірного строку виконання робіт на вказаному об`єкті, який становить 15 днів.

13.08.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

У судовому засіданні 13.08.2019 року оголошено перерву до 19.08.2019 року.

Представник позивача у судовому засіданні 19.08.2019 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 19.08.2019 року проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 19.08.2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.06.2018 року між позивачем (Замовник) та відповідачем (Підрядник) було укладено Договір № (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1. якого Замовник доручає, а Підрядник зобов`язується на свій ризик власними та залученими силами і засобами виконати роботи відповідно до умов цього Договору Ремонт будівель ГРС Андрушки, ГРС Гнівань Бердичівського ЛВУМГ (Завершальні будівельні роботи), в повному обсязі відповідно до вимог чинних нормативної і технічної документації, а Замовник зобов`язується прийняти ці роботи та оплатити їх.

Пунктом 1.2. Договору визначено місце виконання робіт:

- 35453, Житомирська обл., Попільнянський р-н, с. Андрушки;

- 23310, Вінницька обл., Тиврівський р-н, м. Гнівань.

Згідно з пунктом 1.3. Договору склад, обсяги та вартість робіт, що доручаються до виконання Підряднику, визначені Кошторисною документацією, яка є невід`ємною частиною Договору (Додаток № 1).

Ціна Договору становить 2 213 281, 44 грн., в т.ч. ПДВ 368 880, 24 грн. (пункт 2.1. Договору).

За умовами пункту 4.1. Договору Підрядник зобов`язується виконати роботи протягом 100 календарних днів з дати отримання від Замовника письмового розпорядження (дозволу) на початок виконання робіт та виконати роботи з обов`язковим дотриманням погодженого із Замовником Графіку виконання робіт, який є невід`ємною частиною Договору (Додаток № 2).

Графіком виконання робіт сторони передбачили, що ремонт будівель ГРС Андрушки Бердичівського ЛВУМГ мають бути виконання протягом 100 календарних днів, а ГРС Гнівань - 80 календарних днів з дати надання дозволу на виконання робіт.

В силу п. 4.2. Договору передбачені Договором роботи підрядник виконує із своїх матеріалів та відповідає за їх якість і відповідність вимогам, установленим нормативними документами та кошторисною документацією (Додаток № 1).

Відповідно до пункту 4.4. Договору сторони у тижневий термін після підписання Договору визначають осіб, які уповноважені представляти їх інтереси при виконання цього Договору. В подальшому при заміні цих осіб сторони інформують одна одну.

Пунктом 6.1. Договору передбачено, що після одержання повідомлення Підрядника про готовність до здачі виконаних робіт Замовник зобов`язаний розпочати їх приймання протягом трьох робочих днів.

Згідно з пунктом 6.2. Договору здавання-приймання виконаних робіт після їх закінчення здійснюється у відповідності з чинним порядком і оформлюється актом здачі-приймання виконаних робіт.

Договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до 31.12.2018 року. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору (пункт 12.1. Договору).

09.07.2018 року відповідач звернувся до позивача із заявою про оформлення допуску на виконання ремонту будівель ГРС Андрушки та ГРС Гнівань Бердичівського ЛВУМГ та зазначив плановий термін виконання робіт - 100 календарних днів з дати отримання від Філії «УМГ «Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» письмового розпорядження (дозволу) на початок виконання робіт.

Листом № 2408вих-18-896 від 11.07.2018 позивач повернув наданий відповідачем пакет документів для оформлення допуску на доопрацювання.

24.07.2018 року відповідач повторно звернувся до позивача із заявою про оформлення допуску на виконання ремонту будівель ГРС Андрушки та ГРС Гнівань Бердичівського ЛВУМГ та зазначив плановий термін виконання робіт - 100 календарних днів з дати отримання від Філії «УМГ «Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» письмового розпорядження (дозволу) на початок виконання робіт. Дата отримання дозволу 01.08.2018 року, дата закінчення робіт - 08.11.2018 року.

Листом № 2408ВН-18-263 від 27.07.2018 позивач знову повернув наданий відповідачем пакет документів для оформлення допуску на доопрацювання.

14.08.2018 року сторони склали Акт-допуск на виконання будівельно-монтажних робіт на ГРС Гнівань на період з 14.08.2018 року по 14.10.2018 року.

28.08.2018 року сторони склали Акт-допуск на виконання будівельно-монтажних робіт на ГРС Андрушки на період з 28.08.2018 по 28.10.2018 року.

В подальшому, сторони склали Акт-допуск на виконання будівельно-монтажних робіт на ГРС Гнівань на період з 12.11.2018 року по 05.12.2018 року, а також Акт-допуск від 12.11.2018 на ГРС «Андрушки» на період з 12.11.2018 року по 05.12.2018 року.

Відповідно до наданої позивачем Інформації щодо ремонту будівель і споруд, вартість будівельних робіт по ГРС Андрушки складає 959 533, 33 грн., а вартість будівельних робіт по ГРС Гнівань - 1 253 748, 11 грн.

На виконання умов Договору відповідачем виконані будівельні роботи:

- по ГРС Андрушки на суму 332 303, 82 грн., що підтверджується Актом № 1 від 16.11.2018 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2018 року на суму 142 716, 52 грн., Актом № 1 від 20.12.2018 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2018 року на суму 189 587, 30 грн.,

- по ГРС Гнівань на суму 1 126 612, 06 грн., що підтверджується Актом № 2 від 16.11.2018 приймання виконаних будівельних робіт на суму 680 235, 53 грн., Актом № 2 від 20.12.2018 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2018 року на суму 446 376, 53 грн.

Направлена позивачем претензія № 1 (2401вих-19-506 від 08.02.2019) про сплату штрафних санкцій відповідачем задоволена на була.

За таких обставин, оскільки відповідач у визначені Договором строки взяті на себе зобов`язання в повному обсязі не виконав, позивачем на підставі пункту 8.2. Договору нараховано та заявлено до стягнення 154 335, 89 грн. пені та 84 051, 94 грн. штрафу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (частина 2 статті 837 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Судом встановлено, що взяті на себе зобов`язання щодо виконання будівельних робіт відповідач у встановлені Договором строки не виконав.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 8.2. Договору визначено, що за порушення строків виконання робіт Підрядник сплачує Замовнику пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості робіт, з яких допущено порушення строку виконання, за кожний день такого прострочення, а за прострочення виконання робіт понад тридцять днів Підрядник додатково сплачує штраф у розмірі семи відсотків вартості робіт з яких допущено порушення. Сплата пені та/або додаткового штрафу не звільняє Підрядника від виконання зобов`язання.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Заборона на застосування пені та штрафу прямо не випливає з закону чи із суті відносин сторін, що дозволяє здійснити відповідне врегулювання у договорі.

В даному випадку, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Так, як неодноразово наголошував Верховний Суд, можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України, а одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Зокрема, такий висновок викладено у постановах Верховного Суду у справі № 911/2813/17 від 09.02.2018, у справі № 911/1351/17 від 22.03.2018, у справі № 922/1720/17 від 25.05.2018, у справі № 917/194/18 від 02.04.2019, у справі № 910/7398/18 від 23.07.2019.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в сумі 154 335, 89 грн. та штрафу в сумі 84 051, 94 грн., суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає приписам чинного законодавства.

Разом з цим, суд зазначає, що частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належним доказів на підтвердження виконання будівельних робіт у визначені договором строки, у зв`язку з чим, на підставі встановлених під час розгляду справи обставин суд вважає заявлені позивачем вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Надаючи відповідно до вимог пункту 3 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України правову оцінку аргументам відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами 1, 2 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Положеннями статті 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Аналіз вищевказаних положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, Цивільний кодекс України покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання .

Відповідно до частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Принципи добросовісності, справедливості та розумності є загальною засадою зобов`язального права та регуляторами поведінки учасників цивільно-правових відносин; вони застосовуються в усіх зобов`язальних відносинах і кожен учасник повинен їх дотримуватися.

Виходячи із цих загальних засад, має встановлюватися і наявність або відсутність вини: особа має визнаватися невинуватою, якщо вона вжила всіх заходів для належного виконання зобов`язання при тому ступені турботливості та обачності, що вимагалася від неї за характером зобов`язання та умовами обороту.

Судом встановлено, що Акт-допуск від 14.08.2018 по ГРС Гнівань на період з 14.08.2018 по 14.10.2018, та Акт-допуск від 28.08.2018 по ГРС Андрушки на період з 28.08.2018 по 28.10.2018, Акт-допуск від 12.11.2018 по ГРС Гнівань, Акт допуску від 12.11.2018 по ГРС Андрушки на період з 12.11.2018 по 05.12.2018 підписані як представником позивача, так і представником відповідача без зауважень та заперечень.

При цьому, в матеріалах справи відсутні жодні докази на підтвердження того, що під час оформлення вищевказаних Актів-допусків відповідачем були висловлені зауваження з приводу зазначеного у них періоду проведення робіт, а також повідомлення позивача про неможливість виконання робіт в цей період.

Пунктом 4.6. Договору передбачено, що Підрядник завчасно і у письмовій формі інформує Замовника про можливе сповільнення або призупинення виконання робіт за незалежних від нього обставин. Замовник зобов`язаний виконати необхідні заходи для усунення цих обставин.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач протягом строку дії Договору інформував позивача про можливе сповільнення або призупинення виконання робіт.

Посилання відповідача на лист № 88 від 28.11.2018 суд до уваги не приймає, оскільки в ньому міститься пропозиція позивачу укласти додаткову угоду про продовження строку дії Договору до 31.05.2019 року мотивовану тим, що внаслідок втрату часу на закупівлю матеріально-технічних ресурсів та через погодні умови на середину листопада вже неможливо виконати частину будівельних робіт. Будь-яких заперечень з приводу недопуску працівників відповідача на територію ГРС Гнівань та Андрушки для виконання робіт відповідачем в означеному листі висловлено не було.

Таким чином суд зазначає, що матеріалами справи не підтверджено, що протягом строку дії Договору відповідач звертався до позивача із зауваженнями про неможливість виконання робіт у визначені Графіком строки у зв`язку з ненаданням позивачем дозволу на весь період виконання робіт. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували недопуск позивачем працівників відповідача до виконання будівельних робіт на території ГРС Андрушки та Гнівань матеріали справи не містять.

Посилання відповідача на те, що в порушення вимог частини 1 статті 850 Цивільного кодексу України замовник не сприяв підрядникові у виконанні робіт суд вважає безпідставними та до уваги не приймає, оскільки відповідач під час дії Договору не виявляв належної зацікавленості у його виконанні, не звертався до позивача з жодним запитом про наявність перешкод у виконанні робіт чи продовження строку дії дозволів.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідачем належними доказами не підтверджено той факт, що прострочення строків виконання будівельних робіт по ГРС Гнівань виникло внаслідок неправильних дій позивача та його втручання в хід виконання робіт відповідачем щодо визначення періодів виконання будівельних робіт шляхом встановлення непередбачених Договором обмежень щодо допуску підрядника до об`єктів.

Як наслідок, є непідтвердженими доводи відповідача в частині того, що у зв`язку із тривалим зволіканням позивачем своїх зобов`язань та настанням холодного періоду року через погодні умови виконання робіт стало технологічно неможливим.

Доводи відповідача в частині того, що кошторисна вартість виконання робіт, зазначена позивачем у кошторисі до Договору підряду, не відповідає реальним обсягам будівельних робіт, оскільки є завищеною, у зв`язку з чим договірна вартість робіт підлягає зменшенню, суд вважає необґрунтованими, оскільки як Договірна ціна, так і локальні кошториси представниками обох сторін підписані без зауважень та заперечень. Будь-яких претензій в частині завищення обсягів та вартості будівельних робіт відповідач протягом строку дії Договору не висловлював, з пропозиціями про внесення змін до Договору щодо договірної ціни до позивача не звертався.

Також суд вважає безпідставними аргументи відповідача в частині того, що з огляду на сплату банківської гарантії, всупереч приписів статті 61 Конституції України відповідача буде двічі притягнуто до відповідальності, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України визначено, що застосування штрафних санкцій є одним зі способів захисту прав та законних інтересів суб`єктів господарювання. Крім того, встановлено, що права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються також іншими способами, передбаченими законом.

Згідно з частиною 1 статті 200 Господарського Кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань.

З аналізу вищевказаних положень чинного законодавства вбачається, що неустойка і банківська гарантія є різними способами захисту прав та законних інтересів суб`єктів господарювання, різними засобами забезпечення виконання господарських зобов`язань. Зазначені способи мають різну правову природу і не є взаємовиключними. Сплата коштів кредитору гарантом і сплата штрафних санкцій боржником не належать до одного виду відповідальності.

Таким чином, можливість стягнення з відповідача пені та штрафу за порушення строків виконання робіт за Договором не ставиться у залежність від реалізації позивачем свого права на звернення стягнення за банківською гарантією. Крім того, положення укладеного між сторонами Договору не містять застережень про пріоритетність у застосуванні або можливість взаємного зарахування цих способів забезпечення виконання зобов`язань.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України"" (Заява N 4909/04) Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", №49684/99, п. 30, від 27.09.2001).

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов`язки щодо виконання робіт у встановлені Договором строки, позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Реодон ЛТД» про стягнення 238 387, 83 грн. задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Реодон ЛТД» (03035, місто Київ, вулиця Василя Сурикова, будинок 3, корпус 37; ) на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, місто Київ, Кловський узвіз, будинок 9/1; ) в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (03065, місто Київ, проспект Комарова, будинок 44; код ЄДРПОУ ВП 23517243) 154 335 (сто п`ятдесят чотири тисячі триста тридцять п`ять) грн. 89 коп. пені, 84 051 (вісімдесят чотири тисячі п`ятдесят одну) грн. 94 коп. штрафу та 3 575 (три тисячі п`ятсот сімдесят п`ять) грн. 82 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Згідно з підпунктом 17.5. пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 23.08.2019 року.

Суддя В.С. Ломака