СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2019 р. Справа № 905/178/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Білоусова Я.О. , суддя Шевель О.В.

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (вх. № 1701 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 07.05.2019 у справі №905/178/19, ухвалене у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Курило Г.Є., дата складання повного тексту рішення 08.05.2019,

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до Комунального підприємства "Тепломережа" Вугледарської міської ради, м.Вугледар, Донецька область,

про стягнення 391708,83 грн

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2019 року позивач - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Комунального підприємства "Тепломережа" Вугледарської міської ради про стягнення з відповідача на користь позивача 391708,83 грн, з яких: пеня у сумі 238997,70 грн, 3 % річних у сумі 32150,75 грн, інфляційні втрати у сумі 120560,38 грн. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати, а саме 5875,70 грн сплаченого судового збору ,та інші витрати, пов`язані з розглядом даної справи.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 07.05.2019 у справі №905/178/19 задоволено частково позовні вимоги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Комунального підприємства Тепломережа Вугледарської міської ради, про стягнення боргу у загальній сумі 391708,83 грн, у тому числі пені у сумі 238997,70грн, 3% річних у сумі 32150,75грн, інфляційних витрат у сумі 120560,38 грн. Стягнуто з Комунального підприємства Тепломережа Вугледарської міської ради на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 3% річних у сумі 22532,62грн, інфляційні витрати у сумі 78151,19грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1510,26 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 07.05.2019 у справі №905/178/19 в частині відмови у стягненні пені в сумі 238997,70 грн, 3% річних в сумі 9618,13 грн та інфляційних втрат в сумі 42409,19 грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення пені в сумі 238997,70 грн, 3% річних в сумі 9618,13 грн та інфляційних втрат в сумі 42409,19грн. Також апелянт просить відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та позовної заяви.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що судом першої інстанції неправильно було застосовано норми ст. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців / виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», оскільки НАК «Нафтогаз України» не є енергопостачальною компанією та не підпадає під дію вказаного закону. Також заявник посилається на те, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено у задоволенні частини заявленої суми річних та інфляційних з посиланням на приписи Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», оскільки відповідач не включений до переліку підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а відтак застосування ч.3 ст. 7 вказаного закону до спірних правовідносин, на думку заявника апеляційної скарги, є неправильним.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.06.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (вх. № 1701 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 07.05.2019 у справі №905/178/19; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 24.06.2019.

14.06.2019 до Східного апеляційного господарського суду від Комунального підприємства "Тепломережа" Вугледарської міської ради надійшли заперечення на апеляційну скаргу (вх. № 5758, №5848 від 14.04.2019), в яких відповідач просить відмовити Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в задоволенні апеляційної скарги на рішення Господарського суду Донецької області від 07.05.2019 у справі №905/178/19.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.06.2019 в судовому засіданні оголошено перерву до 20.08.2019.

В судовому засіданні присутній представник позивача наполягав на задоволенні апеляційної скарги, просив суд скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 07.05.2019 в частині відмови у стягненні пені в сумі 238997,70 грн, 3% річних в сумі 9618,13 грн та інфляційних втрат в сумі 42409,19 грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи достатність матеріалів справи для вирішення апеляційної скарги в даному судовому засіданні, а також належне повідомлення відповідача про час та дату судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, встановила наступне.

05.12.2014 між позивачем, Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Водотеплокомунікація (покупець) укладений договір купівлі-продажу природного газу №1124/15-КП-6, за приписами п.1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Судом першої інстанції встановлено, що за договором №1124/15-КП-6 від 05.12.2014 позивачем поставлено ТОВ Водотеплокомунікація природного газу у період з січня 2015 року по квітень 2015 року та з жовтня 2015 року по грудень 2015 року на загальну суму 1334060,05грн, про що не заперечується сторонами договору.

25.02.2016 між Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (Кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю Водотеплокомунікація (Первісний боржник) та Комунальним підприємством Тепломережа Вугледарської міської ради (Новий боржник) укладено договір про переведення боргу №1469/16 від 25.02.2016, відповідно до п.1.1. якого за згодою Кредитора Первісний боржник переводить на Нового боржника свій борг, який виник у Первісного Боржника перед Кредитором за договором купівлі-продажу природного газу №1124/15-КП-6 від 05.12.2014 (далі-зобов`язання), укладеним між Первісним боржником та Кредитором, а Новий боржник приймає на себе борг Первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює Первісного боржника у зобов`язанні.

Відповідно до п.1.2. цього договору Кредитор дійсним дає згоду на заміну Первісного боржника у зобов`язанні Новим боржником та на укладання цього договору на встановлених у ньому умовах.

Сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на Нового боржника, станом на момент укладання даного договору дорівнює 974185,86грн., в тому числі по місяцях у яких використовувався природний газ: у січні 2015 року на суму 0,00грн., у лютому 2015 року на суму 159519,74грн., у березні 2015 року на суму 241735,20грн., у квітні 2015 року на суму 63976,00грн., у жовтні 2015 року на суму 65026,64грн., у листопаді 2015 року на суму 181544,16грн., у грудні 2015 року на суму 262384,12грн. (п.2.1.договору).

Згідно з п.3.1.договору, до Нового боржника переходить обов`язки Первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1. статті 2 цього договору, а також штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням Первісним боржником своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу №1124/15-КП-6 від 05.12.2014.

Новий боржник зобов`язується перерахувати грошові кошти у сумі, зазначеній у п.2.1. статті 2 цього договору, в порядку та на умовах, визначених договором купівлі-продажу природного газу №1124/15-КП-6 від 05.12.2014 (п.3.2.договору).

Пунктом 4.1. договору сторони передбачили, що Новий боржник несе відповідальність за прострочення виконання зобов`язань у розмірах, передбачених договором купівлі-продажу природного газу №1124/15-КП-6 від 05.12.2014.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками сторін, договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п.6.1. договору).

Таким чином, відповідно до умов договору про переведення боргу №1469/16 від 25.02.2016 до Комунального підприємства Тепломережа Вугледарської міської ради перейшли зобов`язання за невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю Водотеплокомунікація зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу №1124/15-КП-6 від 05.12.2014, в сумі 974185,86грн.

Матеріалами справи підтверджується сплата відповідачем суми заборгованості у розмірі 974185,86грн. протягом періоду: з 01.01.2016 по 31.03.2018.

Сторонами не заперечується, що відповідачем обов`язок по оплаті отриманого природного газу виконаний у повному обсязі, але з порушенням передбаченого договором купівлі-продажу природного газу №1124/15-КП-6 від 05.12.2014 строку виконання, внаслідок чого Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України заявлено вимоги, зокрема, про стягнення з відповідача пені у сумі 238997,70грн., 3% річних у сумі 32150,75 грн., інфляційні витрати у сумі 120560,38 грн

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, дійшов висновку про відмову у задоволенні пені з урахуванням положень ч.2 ст.2 Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси.

Частково задовольняючи суми інфляційних та річних, судом першої інстанції встановлено факти оплати основної заборгованості за поставлений природний газ у березні-квітні 2015 та у жовтні-грудні 2015 25.12.2016, тобто після набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", тому, на думку суду, заявлені суми інфляційних та річних підлягають нарахуванню на заборгованість за природний газ, поставлений у наведений період.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги позивача стосуються лише неправомірної, на його думку, позиції суду першої інстанції щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень Законів України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців / виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» та «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», колегія суддів, враховуючи приписи статті 269 ГПК України, розглядає рішення Господарського суду Донецької області від 07.05.2019 у даній справі в зазначеній частині.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Частинами 2, 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. договору, він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, в силу вимог ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», який набрав чинності 30.11.2016, визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Метою цього Закону є поліпшення фінансового становища теплопостачальних підприємств життєзабезпечення, запобігання їхнього банкрутства, забезпечення фінансової стабільності та уникнення кризових ситуацій під час проходження опалювального періоду.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону.

Згідно зі ст. 2 Закону, його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

У п. 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" від 25.07.2012 № 705 установлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У п. 5 Статуту ПАТ "НАК "Нафтогаз України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747, встановлено, що метою діяльності компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.

За змістом п. 6 Статуту предметом діяльності ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії.

Законом України "Про енергозбереження" встановлено, що "енергозбереження" - діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; "паливно-енергетичні ресурси" - сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.

Тобто природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.

Враховуючи зазначене, в силу приписів чинного законодавства, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є енергопостачальною компанією.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 913/66/18.

До того ж, відповідно до інформації, яка наявна у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю Водотеплокомунікація - постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, юридична адреса у м.Вугледар Донецької області, яке входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р; згідно запису від 05.09.2016 стан суб`єкта припинено;

Відповідно до інформації, яка наявна у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності відповідача, є також постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (основний), відповідач здійснює свою господарську діяльність у м.Вугледар Донецької області.

Отже вказані особи є виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, діяльність та потужності яких спрямовані на надання/вироблення відповідних послуг на території проведення антитерористичної операції, а приймаючи до уваги, що і Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України є постачальником енергоресурсу, положення ч.2 ст.2 Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси застосовуються до спірних правовідносин.

Статтею 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Разом з тим, з матеріалів вбачається, що відповідач внесений до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії (наказ Мінрегіону від 16.06.2017 № 152) (а.с. 64-66 т.1).

Наведеним спростовуються безпідставні доводи ПАТ «Нафтогаз України» викладені в апеляційній скарзі, щодо відсутності підприємства відповідача в Реєстрі теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Частиною 3 ст. 7 Закону встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

За висновком суду, частиною 3 ст. 7 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії передбачено можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суму заборгованості, так і у спосіб списання цих нарахувань.

Колегія суддів погоджується з тим, що наведені положення Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії є нормами прямої дії, оскільки застосування приписів ч. 3 ст. 7 цього Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом, зокрема, застосування даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої ст.ст. 1, 2, 3 Закону.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 15.03.2018 у справі № 904/10736/16, від 22.05.2018 у справі №905/3266/16.

Тому, доводи суду першої інстанції щодо відсутності підстав для нарахування інфляційних втрат, 3% річних на суму заборгованості за поставлений позивачем природний газ у лютому 2015 року та березні 2015 (на суму 158950,82грн.) є таким, що узгоджуються з положеннями Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Також правомірними вважає колегія суддів висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача 22532,62грн 3% річних та 78151,19 грн інфляційних втрат, оскільки вказані суми нараховані на основну заборгованість відповідача, що була сплачена 25.12.2016, тобто після набуття чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Відповідно до ст.1, ч.2 ст.2 Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси метою останнього є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2020 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Даним законом також встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції. Вказаний нормативно-правовий акт набрав чинності 07.02.2015.

У відповідності до п.7.2 договору купівлі-продажу природного газу №1124/15-КП-6 від 05.12.2014 у разі невиконання покупцем пункту 6.1 договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з п.3.1. договору про переведення боргу №1469/16 від 25.02.2016, до нового боржника переходить обов`язки первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1. статті 2 цього договору, а також штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням первісним боржником своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу №1124/15-КП-6 від 05.12.2014.

Таким чином, враховуючи, що відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг, діяльність та потужності якого спрямовані на надання/вироблення відповідних послуг на території проведення антитерористичної операції, нарахування позивачем, як енергопостачальною компанією, пені на заборгованість, яка виникла у зв`язку з несвоєчасним здійсненням платежів за енергетичні ресурси (природний газ), є неправомірним через застосування до спірних правовідносин приписів Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси.

Отже, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

У справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) Європейський суд з прав людини констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Процедура розгляду справи судами повинна відповідати вимогам статті 6 Конвенції та положенням законодавства України та має бути збалансована з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Керуючись практикою Європейського Суду з прав людини, колегія суддів зазначає, що у Рішенні «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року) Високий Суд вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 07.05.2019 у справі № 905/178/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. ст. 286- 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 23.08.2019

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.В. Шевель