РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.08.2019Справа № 910/7911/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інтер-Поліс"

про стягнення 66484,97 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інтер-Поліс" про стягнення заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 66484,97 грн., з яких: 58744,88 грн. основної заборгованості, 5716,76 грн. пені, 1540,50 грн. інфляційних втрат та 482,83 грн. три проценти річних, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач, як страховик винної у ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.2019 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та встановлено строк для подання відповідачу відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Вказана ухвала відповідачу вручена, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень, однак у визначений судом строк відзив на позовну заяву відповідачем не подано.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

05.02.2018 між позивачем, як страховиком, та Фермерським господарством «Мар`янова В.О.», як страхувальником, укладено Договір № AZ11-789703 добровільного комплексного страхування транспортних ризиків, за умовами якого страховик зобов`язався в разі настання страхового випадку виплатити страхувальнику страхове відшкодування в порядку та строки, передбачені цим договором. Предметом страхування є Toyota Rav 4, державний номер НОМЕР_1 .

13.08.2018 у місті Києві по вул. Віскозній, 17 відбулася дорожньо-транспортна пригода (зіткнення) між транспортним засобом марки Toyota Rav 4, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортним засобом марки Hyundai Accent, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови Деснянського районного суду міста Києва від 24.10.2018 у справі № 754/11272/18 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Як вбачається із матеріалів справи, 15.08.2018 страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та 20.08.2018 із заявою на виплату страхового відшкодування, згідно із умовами Договору від 05.02.2018 № AZ11-789703.

Вартість відновлювального ремонту відповідно до ремонтної калькуляції Audatex від 16.08.2018 № 12127_11 склала 59744,88 грн.

Згідно із страховим актом від 22.08.2018 № 23003В/11/2018 позивач визначив розмір страхового відшкодування на підставі вказаної вище калькуляції, за вирахуванням франшизи в 0 грн. та перерахував суму страхового відшкодування у розмірі 59744,88 грн. на рахунок страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням від 27.08.2018 № 93392.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , який керувала транспортним засобом марки Hyundai Accent, державний номер НОМЕР_2 , на момент скоєння ДТП застрахована у відповідача за полісом № АМ4227629 згідно відомостей МТСБУ.

22.11.2018 позивач звернувся до відповідача із заявами № Г0401/4646 на виплату страхового відшкодування та 13.12.2018 № Г0403/5058 із доповненням до вказаної заяви, однак відповідач відповіді або грошових коштів не надав.

За змістом статті 980 ЦК України, статті 4 Закону України "Про страхування" залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

Згідно з положеннями статті 999 ЦК України і статей 6, 7 Закону України "Про страхування" за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Станом на час настання страхового випадку (ДТП) цивільно-правову відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП, застраховано відповідачем на підставі полісу № АМ4227629 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 911/482/17 та від 03.07.2019 у справі № 910/12722/18.

Відтак, ремонтна калькуляція підтверджує фактичну (реальну) вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки Toyota Rav 4, державний номер НОМЕР_1 , необхідного для усунення пошкоджень, завданих 13.08.2018 внаслідок ДТП, оскільки позивачем були понесені витрати, необхідні для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), саме у сумі 59744,88 грн.

Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки Hyundai Accent, державний номер НОМЕР_2 , застрахована у відповідача на підставі полісу № АМ4227629, відповідно до відомостей з МТСБУ.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічну позицію викладено в статті 9 Закону України «Про страхування».

Як вбачається із відомостей про поліс № АМ4227629, розмір франшизи становить 1000 грн., яка вирахувана позивачем при поданні даного позову із заявленої до стягнення суми.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача суми відшкодування шкоди в розмірі 58744,88 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просив стягнути також 1540,50 грн. інфляційних втрат та 482,83 грн. трьох процентів річних.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідносини, в яких страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, а тому правовідносини з відшкодування шкоди в порядку суброгації, які склалися між сторонами у справі, також є грошовим зобов`язанням.

Здійснивши перерахунок сум компенсаційних витрат за визначений позивачем період, суд дійшов висновку про задоволення відповідних позовних вимог про стягнення 1540,50 грн. інфляційних втрат та 482,83 грн. трьох процентів річних у повному обсязі.

Також, позивач просив стягнути з відповідача 5716,76 грн. пені, нарахованої на підставі пункту 36.5 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Однак, правові підстави для стягнення суми пені відсутні, оскільки розмір пені договором або актом цивільного законодавства у спірних правовідносинах суброгації сторін не визначено.

Відповідно до частини 1 статті 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 551 ЦК України предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Крім того, відповідно до статті 992 ЦК України страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Водночас, вказані вище положення не розповсюджуються на правовідносини між сторонами у даній справі, оскільки сторони є страховиками, а у вищевказаній нормі чітко йдеться про обов`язок страховика сплатити пеню саме на користь страхувальника (потерпілої особи) або ж вигодонабувача в разі прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 26.09.2012 у справі № 3-41гс12.

Таким чином, виходячи зі змісту норм статті 992 ЦК України та пункту 36.5 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", право на стягнення пені у розмірі, встановленому законом або договором, належить лише страхувальнику або вигодонабувачу.

Ураховуючи викладене, чинним законодавством не встановлено, що виконання зобов`язання за суброгацією відповідальної особи перед страховиком забезпечується неустойкою (пенею), а договірні відносини між сторонами з цього приводу відсутні, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення пені не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судові витрати, які складаються зі сплаченої позивачем суми судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інтер-Поліс" (01033, м. Київ, вул. Володимирська, 69; ідентифікаційний код 19350062) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (03062, м. Київ, проспект Перемоги, 65; ідентифікаційний код 30115243) 58744 (п`ятдесят вісім тисяч сімсот сорок чотири) грн. 88 коп. відшкодування шкоди, 1540 (одну тисячу п`ятсот сорок) грн. 50 коп. інфляційних втрат, 482 (чотириста вісімдесят дві) грн. 83 коп. трьох процентів річних, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1755 (одна тисяча сімсот п`ятдесят п`ять) грн. 82 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.В. Полякова