ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1044/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Разюк Г.П., Таран С.В.

секретар судового засідання: Клименко О.В.

за участю представників учасників справи:

від Національного банку України, м. Київ не з`явився;

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей", с. Лиманка Овідіопольського району Одеської області не з`явився;

від Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк, м. Київ - не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Національного банку України, м. Київ, Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.09.2018 року про зупинення провадження та призначення експертизи, м. Одеса, суддя Петров В.С., повний текст ухвали складено 01.10.2018 року

у справі № 916/1044/18

за позовом Національного банку України, м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей", с. Лиманка Овідіопольського району Одеської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк, м. Київ

про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в сумі 8518 000 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та ухвали суду першої інстанції.

У червні 2018 року Національний банк України, м. Київ звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей", с. Лиманка Овідіопольського району Одеської області, в якій просив суд в рахунок погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» за кредитним договором від 02.10.2014 року № 54 (зі змінами та доповненнями) перед Національним банком України, в загальній сумі 856 944 000 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 06.10.2014 року № 92, укладеного між Національним банком України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гаджибей", посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. та зареєстрованим в реєстрі за № 4499, а саме: на земельну ділянку площею 8,0000 га (кадастровий номер НОМЕР_1 :01 НОМЕР_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 « АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37; встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною 8 518 000 грн. без ПДВ, а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Позовні вимоги у справі обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 02.10.2014 року №54, укладеним між позивачем та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» укладено іпотечний договір від 06.10.2014 року № 92, Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» свої зобов`язання за кредитним договором не виконані, в зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 856 944 000 грн., що і стало підставою для звернення позивача до іпотекодавця з відповідною вимогою.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.06.2018 року відкрито провадження у справі № 916/1044/18 та призначено справу до розгляду, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк Приватбанк, м.Київ.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.09.2018 року у справі №916/1044/18 призначено судову оціночну-земельну експертизу, проведення якої доручено спеціалістам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, попередивши їх про кримінальну відповідальність згідно ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України; на вирішення судової експертизи поставлено наступні питання: «а) Яка ринкова вартість об`єкту нерухомості, що є предметом іпотеки за іпотечним договором № 92 від 06.10.2014 року, укладеного між Національним банком України та ТОВ „Гаджибей, а саме земельної ділянки площею 8,0000 га (кадастровий номер :01:002:0764) за адресою: Одеська АДРЕСА_3 , Овідіопольський АДРЕСА_4 , АДРЕСА_1 , масив „Золотий берег, земельна ділянка 30, 31 АДРЕСА_5 32 АДРЕСА_5 33, цільове призначення якої: для будівництва, експлуатації об`єктів рекреаційно-оздоровчого призначення та обслуговування жителів територіальної громади Овідіопольського району, категорія земель: землі рекреаційного призначення?»; провадження у справі до проведення судової експертизи зупинено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у позовній заяві позивачем вказана початкова ціна предмета іпотеки в розмірі 8518000,00 грн. без ПДВ, натомість, у наданій позивачем до суду копії звіту про експертну грошову оцінку земельних ділянок ТОВ „Гаджибей, складеного ТОВ „Ессет Експертайз станом на 01.11.2017 року, ринкова вартість земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0764 дорівнює 11521472,00 грн. без ПДВ, тобто відповідачем оспорюється вказана позивачем початкова ціна предмету іпотеки, в зв`язку з чим, з метою всебічного і об`єктивного вирішення спору, для перевірки обґрунтованості доводів позивача щодо дійсної початкової ціни земельної ділянки, що є предметом іпотеки, суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку необхідні спеціальні знання і тому призначена судова експертиза.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Національний банк України, м. Київ з ухвалою суду не погодився, тому звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.09.2018 року у справі №916/1044/18 скасувати, справу № 916/1044/18 направити для продовження розгляду справи по суті до суду першої інстанції, а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права і неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, скаржник зазначив, що оцінка предмету іпотеки по даній справі проведена суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЕССЕТ ЕКСПЕРТАЙЗ», зареєстрованим в установленому законодавством порядку, з наявною ліцензією на проведення землеоціночних робіт, до складу якого входять оцінювачі, які отримали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог Закону Україні «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Копії підтверджуючих документів також знаходяться в наданому звіті про оцінку. Оцінка проведена станом на 01.11.2017 року та дійсна протягом 12 місяців. Тобто, наданий позивачем звіт про оцінку предмета застави є актуальним на час прийняття оскаржуваної ухвали.

В силу вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінювач, яким складено Звіт про експертну грошову оцінку земельних ділянок, які належать ТОВ «Гаджибей», обізнаний про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Скаржник посилається на те, що форма Звіту, наданого до матеріалів справи повністю відповідає вимогам Національного стандарту № 1 та Національного стандарту № 2, що свідчить про те, що Звіт про експертну грошову оцінку від 01.11.2017 року № АЕ/2017/140-1-41 є належним, достатнім та допустимим доказом по справі.

Скаржник зазначає про те, що при винесенні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції порушив вимоги ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, оскільки призначення судової експертизи судом можливе, зокрема, за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів. Проте, відповідачем, по-перше, не зазначено, що він не згоден з вартістю предмета іпотеки, погодженого сторонами при підписанні іпотечного договору, означеного в наданому позивачем Звіті, по-друге, відповідачем не надано іншого експертного висновку про вартість предмета іпотеки, по-третє, відповідачем взагалі не мотивовано неможливість надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів.

Також скаржник зазначає, що п. 2, 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України 23.03.2012 року № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи», роз`яснено, що якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. Клопотання відповідача про призначення оціночно-земельної експертизи ґрунтується виключно на припущеннях, що недопустимо відповідно до норм Господарського процесуального кодексу України.

Національний банк України, також зауважує на тому, що висновки, зроблені Великою Палатою Верховного Суду у справі № 235/3619/15-ц, свідчать про те, що Господарський суд Одеської області може вирішити справу № 916/1044/18 без призначення судової оціночної експертизи, оскільки призначення експертизи значно затягне розгляд справи, що є порушенням розумних строків розгляду, а також не є найбільш правильним, оскільки, як вказав Верховний Суд, сторони не позбавлені можливості заявити клопотання про визначення вартості майна вже безпосередньо перед реалізацією цього майна на стадії виконавчого провадження, якщо вартість майна змінилась.

Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ з ухвалою суду також не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.09.2019 року у справі № 916/1044/18 скасувати, справу № 916/1044/18 направити для продовження розгляду справи по суті до суду першої інстанції, а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права і неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, щодо зазначення судом першої інстанції, що наявний у матеріалах Звіт складений оцінювачем, який не попереджався про кримінальну відповідальність, скаржник зазначив, що проведення оцінки майна та майнових прав здійснюється виключно суб`єктами оціночної діяльності, які отримали відповідний сертифікат у встановленому законом порядку та мають у своєму штаті щонайменше одного оцінювача, який має кваліфікаційне свідоцтво. Отримання сертифіката суб`єкта оціночної діяльності наділяє останнього не лише правами та обов`язками, але і встановлює відповідальність, яку несуть суб`єкти оціночної діяльності в процесі здійснення оцінки майна.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13.03.2018 у справі №914/881/17 зазначила наступне: «Відтак, чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків.» Аналогічна позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 30.07.2018 по справі № 23/100-12. Отже, на думку скаржника, нормами Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» на суб`єкта оціночної діяльності покладено відповідальність у разі неналежного виконання (зокрема, недостовірності чи необ`єктивності оцінки чайна) ним своїх обов`язків.

Також скаржник зазначив, що відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" від 23.03.2012 року № 4 передбачено, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Скаржник зауважує, що, відповідно до висновків постанови Верховного Суду від 06.07.2018 у справі № 925/1387/15, можливість призначення експертизи пов`язана із спливом строку чинності звіту про незалежну оцінку вартості предмета іпотеки, оскільки за відсутності чинного висновку експерта для встановлення початкової вартості предмета іпотеки (за відсутності інших належних та допустимих доказів) необхідні спеціальні знання. В той же час, долучена до матеріалів справи копія чинного Звіту про експертну грошову оцінку предмета іпотеки, складеного 01.11.2017 року із строком дії 12 місяців, тобто до 01.11.2018 року, в період постановлення оскаржуваної ухвали.

Крім того, скаржник зазначає, що клопотання відповідача про призначення у справі судової оціночно-земельної експертизи, яке було задоволено господарським судом, мотивовано незгодою з вартістю предмета іпотеки, визначеної Іпотечним договором, що, на його думку, є підставою для призначення у справі судової експертизи. При цьому відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували недостовірність чи необ`єктивність визначення вартості предмету іпотеки як згідно Іпотечного договору, так і у Звіті про експертну оцінку оцінки. Крім того, матеріали судової справи не містять взаємно суперечливих доказів на підтвердження ринкової вартості земельної ділянки, що є предметом іпотеки. Отже, з огляду на наявність у матеріалах справи копії чинного на момент прийняття оскаржуваної ухвали Звіту про експертну оцінку предмету іпотеки, відсутньою є одна з обов`язкових умов, які тільки у своїй сукупності дозволяють ставити питання про призначення судової експертизи.

Також, скаржник не згоден з обраною судом першої інстанції експертною установою, оскільки господарським судом при призначенні у справі судової оціночно-земельної експертизи не було запропоновано сторонам за взаємною згодою обрати експерта або експертну установу, не було надано сторонам час на узгодження кандидатури експертної установи або експерта, а також не наведено мотивів, якими Господарський суд Одеської області керувався при самостійному призначенні експертної установи, а саме - Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Скаржник вважає, що, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 235/3619/15-ц, виходячи зі змісту поняття "ціна", як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. 38, 39 Закону України "Про іпотеку". можна зробити висновок, що у розумінні норми ст. 39 Закону України "Про іпотеку" встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону. З урахуванням наведеного, Велика Палата Верхового Суду дійшла висновку про те, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

З огляду на наведену позицію Великої Палати Верховного Суду, скаржник вважає необґрунтованим мотивування Господарським судом Оскаржуваної ухвали щодо необхідності призначення у справі судової оціночно-земельної експертизи для встановлення дійсної ринкової вартості предмету іпотеки. Більше того, позовні вимоги заявлені позивачем згідно Іпотечного договору, а не Звіту про оцінку майна.

Отже, скаржник вважає, що безпідставне призначення Господарським судом оціночно-земельної експертизи у даній справі за наявності чинного Звіту про незалежну грошову оцінку предмету іпотеки лише затягне розгляд справи та не матиме своїм наслідком встановлення обов`язкових обставин, необхідних для ухвалення судом законного та обґрунтованого рішення у справі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.10.2018 року (головуючий суддя Принцевська Н.М., судді Ярош А.І., Савицький Я.Ф.) відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Національного банку України, м. Київ та Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.09.2018 року у справі № 916/1044/18.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.10.2018 року (головуючий суддя Принцевська Н.М., судді Ярош А.І., Савицький Я.Ф.) справу №916/1044/18 призначено до судового розгляду.

13.11.2018 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей", с.Лиманка Овідіопольського району Одеської області через канцелярію до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли відзиви (аналогічні за змістом) на апеляційні скарги Національного банку України, м. Київ та Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ, в яких відповідач по справі просив суд апеляційні скарги Національного банку України, м. Київ та Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.09.2018 року у справі № 916/1044/18 залишити без задоволення, а ухвалу без змін. Судовою колегією відзиви долучено до матеріалів справи.

У відзивах відповідач зазначає, що у прохальній частині позовної заяви позивачем викладено позовну вимогу про встановлення способу реалізації предметів іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за визначеною позивачем початковою ціною, із якою відповідач не згоден, що викликано намаганням іпотекодавця впливати на ефективне розпорядження його майном у примусовому порядку, у тому числі шляхом встановлення його дійсної ринкової вартості в умовах несталих економічних процесів. Таким чином, істотною обставиною для вирішення даної справи є визначення початкової вартості предмету іпотеки, на який позивач просить звернути стягнення, що потребує здійснення дослідження, проведеного особою, що володіє спеціальними знаннями, відтак проведення експертизи у даній справі є необхідним для правильного вирішення справи по суті, тому ухвала Господарського суду Одеської області про призначення судової оціночно-земельної експертизи та зупинення провадження у справі є такою, що постановлена на підставі норм матеріального та процесуального права, та скасуванню не підлягає.

19.11.2018 року до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю ДІЛВЕСТ надійшла апеляційна скарга на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.09.2018 року по справі № 916/1044/18.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду (головуючий суддя Принцевська Н.М., судді Ярош А.І., Савицький Я.Ф.) від 22.11.2018 року у справі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ДІЛВЕСТ на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.09.2018 року по справі № 916/1044/18 повернуто на підставі п. 1 ч. 5 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 року (головуючий суддя Принцевська Н.М., судді Ярош А.І., Савицький Я.Ф.) в зв`язку з надходженням 26.11.2018 року до Південно-західного апеляційного господарського суду касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ДІЛВЕСТ на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суд від 22.11.2018 року у даній справі, апеляційне провадження у справі № 916/1044/18 було зупинено до повернення матеріалів справи з суду касаційної інстанції, матеріали справи № 916/1044/18 направлено Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12.12.2018 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ДІЛВЕСТ на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суд від 22.11.2018 року у справі № 916/1044/18 повернуто скаржнику.

В зв`язку з поверненням 27.12.2018 року до Південно-західного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 916/1044/18, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.12.2018 року (головуючий суддя Принцевська Н.М., судді Ярош А.І., Савицький Я.Ф.) провадження у справі було поновлено, справу призначено до розгляду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.01.2019 року (головуючий суддя Принцевська Н.М., судді Ярош А.І., Савицький Я.Ф.) в зв`язку з надходженням 22.01.2019 року до Південно-західного апеляційного господарського суду касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ДІЛВЕСТ на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2018 року по справі №916/1044/18, провадженні у справі № 916/1044/18 було зупинено до повернення матеріалів справи з суду касаційної інстанції,, справу направлено до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11.03.2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ДІЛВЕСТ на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2018 року у справі №916/1044/18.

В зв`язку з поверненням 03.04.2019 року до Південно-західного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 916/1044/18, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.042.2019 року (головуючий суддя Принцевська Н.М., судді Ярош А.І., Савицький Я.Ф.) провадження у справі було поновлено, справу призначено до розгляду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.04.2019 року (головуючий суддя Принцевська Н.М., судді Ярош А.І., Савицький Я.Ф.) в зв`язку з надходженням 25.04.2019 року до Південно-західного апеляційного господарського суду касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Гаджибей на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2018 року по справі №916/1044/18, провадження у справі № 916/1044/18 було зупинено до повернення матеріалів справи з суду касаційної інстанції, справу направлено до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10.07.2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей" на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суд від 22.11.2018 року у справі №916/1044/18.

В зв`язку з поверненням 23.07.2019 року до Південно-західного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 916/1044/18, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.07.2019 року (головуючий суддя Принцевська Н.М., судді Ярош А.І., Савицький Я.Ф.) провадження у справі було поновлено, справу призначено до розгляду.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Принцевської Н.М., суддів Савицького Я.Ф., Ярош А.І. у відпустці, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 06.08.2019 року № 533, було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/1044/18, внаслідок якого для розгляду апеляційних скарг сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя Діброва Г.І., судді: Разюк Г.П., Таран С.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.08.2019 року справу № 916/1044/18 прийнято до свого провадження колегією суддів у новому складі та призначено до розгляду.

02.09.2019 року від Національного банку України, м. Київ та Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк, м. Київ до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли клопотання про розгляд справи за відсутності їх представників.

В судове засідання представники інших учасників справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи поштові повідомлення про вручення ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття та призначення справи до розгляду.

Так, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, задоволено клопотання про розгляд справи без участі представників скаржників, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 25.09.2018 року про зупинення провадження та призначення експертизи у справі № 916/1044/18 скасуванню з направленням справи на розгляд до суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.09.2018 року в судовому засіданні представником відповідача було заявлено усне клопотання про призначення у справі судової оціночно-земельної експертизи щодо визначення ринкової вартості предмета іпотеки, у задоволенні якого протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області було відмовлено.

25.09.2018 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей", с.Лиманка Овідіопольського району Одеської області до Господарського суду Одеської області надійшло письмове клопотання про призначення судової експертизи, в якому відповідач по справі просив суд призначити судову оціночно-земельну експертизу, проведення якої доручити Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, на вирішення експертизи поставити таке питання: «Яка ринкова вартість об`єкту нерухомості - предмету іпотеки за Іпотечним договором № 92 від 06.10.2014 року, укладеним між власником іпотекодавцем Товариством з обмеженою відповідальністю «Гаджибей» та іпотекодержателем Національним банком України, а саме: земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 :01: НОМЕР_2 , площею 8,0000 га, цільове призначення: для будівництва, експлуатації об`єктів рекреаційно-оздоровчого призначення та обслуговування жителів територіальної громади Овідіопольського району, категорія земель: землі рекреаційного призначення, місце розташування: Одеська АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 Золотий АДРЕСА_6 , земельна ділянка АДРЕСА_7 , 31, 32, 33.»

В обґрунтування вищезазначеного клопотання, відповідач посилався на те, що у прохальній частині позовної заяви позивачем викладено позовну вимогу про встановлення способу реалізації предметів іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України Про виконавче провадження за визначеною позивачем початковою ціною, із якою відповідач не згоден, що викликано намаганням іпотекодавця впливати на ефективне розпорядження його майном у примусовому порядку, у тому числі шляхом встановлення його дійсної ринкової вартості в умовах несталих економічних процесів. Так, відповідач вказує, що оскільки згоди між позивачем та відповідачем щодо оцінки предмету іпотеки немає, то початкова ціна продажу предмету іпотеки може бути визначена виключно на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності.

Письмових заперечень щодо заявленого відповідачем клопотання про призначення судової експертизи матеріали справи не містять.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви, за якими суд апеляційної інстанції погодився з аргументами, викладеними скаржниками в апеляційних скаргах.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Відповідно до частини другої ст. 98 Господарського процесуального кодексу України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 Господарського процесуального кодексу України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Отже, призначення судом судової експертизи має місце у випадку необхідності у спеціальних знаннях, якими не володіє суд, та у разі неможливості суду вирішити питання, що входять до предмета доказування, без її призначення та є правом, а не обов`язком суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», в редакції, яка діяла на дату прийняття ухвали судом першої інстанції, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

За змістом ч. 2 ст.43 Закону України "Про іпотеку" початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Судова колегія зауважує, що виходячи зі змісту поняття ціни, як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо та аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку» слід дійти висновку про те, що в розумінні норми ст. 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 Закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Згідно з ч. 3 ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

Відповідно до ст. 19, 57 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Отже, у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень. Така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.03.2018 у справі № 235/3619/15-ц, Верховним Судом у постановах від 05.09.2018 у справі № 202/30076/13-ц, від 18.04.2019 у справі № 910/11361/17, від 24.04.2019 у справі 910/11364/17, від 20.05.2019 у справі № 925/53/18.

До того ж слід звернути увагу, що у чинній редакції ч. 2 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає передчасним висновок суду першої інстанції про те, що початкова вартість продажу предмета іпотеки має визначатись не інакше, як на підставі судової оціночно-земельної експертизи.

Крім того, матеріали справи містять Звіт про експертну грошову оцінку станом на 01.11.2017 року від 12.12.2017 року № АЕ/2017/140-1-41.

За положеннями ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в ст.9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Статтею 5 Закону встановлено, що суб`єктами оціночної діяльності є суб`єкти господарювання, зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі. Права, обов`язки та відповідальність суб`єктів оціночної діяльності встановлюються цим та іншими законами.

Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання (далі - сертифікат) є документом, що засвідчує право суб`єкта оціночної діяльності на внесення його до Державного реєстру суб`єктів оціночної діяльності, які здійснюють оціночну діяльність у формі практичної діяльності з оцінки майна та які визнані суб`єктами оціночної діяльності за напрямами оцінки майна, що в ньому зазначені. Оцінка майна, яка проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання без чинного сертифіката, є недійсною (ч. 1, 4 ст. 18 Закону).

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону посадові особи, громадяни, юридичні особи, оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності, винні в порушенні законодавства про оціночну діяльність, несуть відповідальність згідно з цим та іншими законами. Оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності несуть відповідальність за порушення вимог цього Закону в порядку, встановленому законами. Оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону (ч. 1, 2 ст. 32 Закону).

Отже, з аналізу вищевикладених положень вбачається, що чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання у разі неналежного виконання ним своїх обов`язків.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №914/881/17.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що відсутність у Звіті застереження про те, що експерта було попереджено (він був обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, не звільняє експерта від відповідальності у разі надання ним неправдивого звіту оцінювача про оцінку майна, відтак, вказана підстава не призводить до недійсності такого Звіту.

Крім того, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що з матеріалів справи вбачається, що термін дії Звіту, складає 12 місяців (при збереженні поточних ринкових умов).

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що наданий до матеріалів справи Звіт міг бути прийнятий у якості доказу вартості предмету іпотеки для визначення судом початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації на момент постановлення оскаржуваної ухвали.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зазначив, що відповідач посилається на суттєву різницю вартості оцінки майна та не погоджується з початковою ціною предметів іпотеки, визначеною позивачем, а також те, що між сторонами існує спір щодо вартості предмета іпотеки.

Проаналізувавши вказані посилання, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 Господарського процесуального кодексу судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

При цьому, слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Обов`язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Судова колегія зазначає, що сама лише незгода відповідача з встановленим оцінювачем розміром вартості предметів іпотеки не може бути підставою для призначення експертизи.

Тим більше, відповідачем не надано жодних доказів, в розумінні ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, в підтвердження своєї позиції.

Так, відповідач мав право надати альтернативний Звіт про вартість предметів іпотеки або звернутися до суб`єкта оцінювання з вимогою щодо рецензування Звіту про оцінку майна в порядку, визначеному ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

При цьому, судова колегія зауважує, що суд першої інстанції також мав право ініціювати проведення рецензування Звіту про оцінку в порядку, передбаченому ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Проаналізувавши всі обставин справи, приймаючи до уваги приписи чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку про відсутність підстав для призначення у справі оціночно-земельної експертизи з мотивів, визначених судом першої інстанції.

Крім того, судова колегія зауважує, що при винесенні рішення про задоволення позову щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, суд може не зазначати початкову ціну предмета іпотеки, вказавши, що остання визначається на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії проведення виконавчих дій. У випадку, якщо суд вирішить зазначити таку початкову ціну, чинне законодавство не вимагає проведення судової експертизи майна, при цьому, апелянт зазначає, що у разі непогодження іпотекодавця із визначеною судом початковою ціною предмета іпотеки (якщо така була зазначена), він має право заявляти клопотання про визначення вартості іпотечного майна на етапі проведення виконавчих дій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 21.03.2018 року у справі № 235/3619/15-ц.

Також, судова колегія зазначає, що 04.11.2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» та зазначеним Законом після ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» доповнено новою частиною, в якій відсутня вимога про зазначення у рішенні суду ціни предмету іпотеки, дані зміни відповідно до п. 1 розділу ІІ зазначеного Закону почали діяти з 04.02.2019 року.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, зокрема, має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (п. 6 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що аргументи, викладені в апеляційних скаргах, знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, у зв`язку з чим апеляційні скарги підлягають задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 25.09.2018 року про зупинення провадження та призначення експертизи у справі №916/1044/18 не відповідає вимогам процесуального законодавства і є достатні правові підстави для її скасування з направленням справи до місцевого господарського суду для розгляду, оскільки місцевим господарським судом при винесенні оскаржуваної ухвали не було в повному обсязі враховано усі обставини справи, невірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідних апеляційних скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 255, 269, 270, 271, 275, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Національного банку України, м. Київ та Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ на ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.09.2018 року про зупинення провадження та призначення експертизи у справі №916/1044/18 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 25.09.2018 року про зупинення провадження та призначення експертизи у справі № 916/1044/18 скасувати.

Справу № 916/1044/18 направити до Господарського суду Одеської області для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодекс України.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 02.09.2019 року.

Повний текст постанови складено 03 вересня 2019 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Г.П. Разюк
С.В. Таран