РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.07.2019Справа № 910/5412/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Рєпкіної Ю. Є., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз"

до Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ"

про зобов`язання провести перерахунок вартості послуг балансування,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 22.07.2019,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2019 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" (далі - позивач, Львівгаз) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" (далі - відповідач, Компанія) про зобов`язання провести перерахунок вартості послуг балансування.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням принципу некомерційності послуги балансування при визначення вартості вказаних послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2019 по справі № 910/5412/19 позовну заяву прийнято до розгляду відкрито провадження у справі для розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 20.05.2019.

20.05.2019 через канцелярію суду відповідачем подано відзив на позовну заяву.

У підготовчому судовому засіданні 20.05.2019 судом було оглянуто оригінали документів, долучених позивачем до матеріалів справи в копіях та, враховуючи клопотання позивача про надання часу на підготовку відповіді на відзив, оголошено перерву до 13.06.2019.

07.06.2019 через канцелярію суду позивачем подано до матеріалів справи відповідь на відзив.

13.06.2019 від позивача надійшло клопотання про призначення по справі судової експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2019 було відкладено підготовче засідання у справі на 26.06.2019.

26.06.2109 через канцелярію суду представником відповідача було подано заперечення на клопотання про призначення експертизи.

У підготовче судове засідання 26.06.2019 з`явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав подане клопотання про призначення судової експертизи.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача про призначення судової експертизи з огляду на його безпідставність та необґрунтованість.

За наслідками судового засідання 26.06.2019 судом була постановлена ухвала, якою закрите підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні 22.07.2019.

Представник позивача у призначеному судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив.

У свою чергу представник Компанія заперечував прости позову, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві.

Відповідно статті 233 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) рішення у даній справі прийняте в нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

17.12.2015 між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз», як оператором, та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», як замовником, був укладений договір транспортування природного газу № (далі - договір).

Згідно умовам пункту 2.1 договору АТ «Укртрансгаз» надає ПАТ «Львівгаз» послуги транспортування природного газу (далі - послуги) на умовах, визначених у цьому договорі, а ПАТ «Львівгаз» сплачує АТ «Укртрансгаз» встановлену в цьому договорі вартість таких послуг.

Відповідно до пункту 2.3. договору до послуг, які можуть бути надані ПАТ «Львівгаз» за спірним договором, зокрема, належать послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (далі - балансування).

Згідно пунктів 9.1. та 9.2. договору в разі виникнення у Замовника негативного місячного небалансу та неврегулювання ним негативного місячного небалансу відповідно до Кодексу в строк до дванадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, Замовник зобов`язаний сплатити Оператору за послуги балансування. Негативний місячний небаланс Замовника визначається відповідно до Кодексу. Вартість послуг балансування за газовий місяць визначається на підставі даних про негативний місячний небаланс Замовника.

Вартість послуг балансування за газовий місяць визначається на підставі даних про негативний місячний небаланс Замовника за формулою:

Вбалансування = БЦГ х К х QБГ, де

БЦГ - базова ціна газу.

QБГ - обсяг негативного місячного небалансу замовника послуг транспортування,

К - коефіцієнт компенсації, що дорівнює 1,2. При розмірі небалансу до 5% від обсягу природного газу, відібраного з газотранспортної системи, застосовується коефіцієнт, що дорівнює 1 (пункт 9.2. договору).

Відповідно до пункту 9.3 договору базова ціна газу (БЦГ) визначається Оператором ГТС відповідно до Кодексу ГТС. Оператор ГТС визначає базову ціну газу (БЦГ) щомісяця в строк до десятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, та розміщує її на своєму веб-сайті.

Пунктом 11.4 договору погоджено, що послуги балансування оформлюються одностороннім актом за підписом Оператора (АТ «Укртрансгаз») на весь обсяг негативного місячного небалансу неврегульованого Замовником (ПАТ «Львівгаз») відповідно до Кодексу та Розділу 9 цього Договору.

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - Компанія) є одноосібним акціонером Акціонерного товариства «Укртрансгаз».

Відповідно до статті 49 Закону України «Про акціонерні товариства» та пункту 11.18 Статуту АТ «Укртрансгаз» в редакції від 09.09.2016, який є у вільному доступі на офіційному сайті АТ «Укртрансгаз» саме ПАТ «НАК «Нафтогаз України» одноосібно здійснює повноваження зборів акціонерів АТ «Укртрансгаз».

Відповідно до підпункту 11.17.35 Статуту АТ «Укртрансгаз» у редакції від 09.09.2016, до виключної компетенції Загальних зборів акціонерів Товариства належить попереднє погодження вчинення правочину (договору, угоди, контракту тощо), ціна якого перевищує 500 (п`ятсот) мільйонів гривень або еквівалент цієї суми у будь-якій іншій валюті, розрахований за офіційним курсом Національного банку України (крім договорів щодо надання послуг з транспортування та зберігання (закачування, відбору) природного газу, а також договорів, що укладаються із залученням коштів СБРР.

Зокрема, відповідно до рішення № 83 Загальних зборів акціонерів ПАТ «Укртрансгаз» від 30.01.2017 вирішено надати згоду на вчинення ПАТ «Укртрансгаз» правочину щодо закупівлі природного газу для виробничо-технологічних потреб, власних потреб та балансування на період січень-квітень 2017 року, із застосуванням переговорної процедури закупівлі, в обсязі 1 600 000 тис.куб.м., загальною вартістю до 13 399 680 000,00 грн, з ПДВ. Копія вказаного рішення наявна в матеріалах справи.

Так, позивач зазначає, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» в імперативному порядку погоджено АТ «Укртрансгаз» закуповувати природний газ за ціною, яка не може перевищувати 8 374,8 грн за тис.куб.м. природного газу протягом періоду часу січень-квітень 2017 року.

Позивач зазначає, що в односторонніх актах надання послуг балансування обсягів природного газу за період січень-квітень 2017 року, які були отримані Львівгаз від АТ «Укртрансгаз», застосований розмір базової ціни газу відповідає розміщеному на офіційному сайті АТ «Укртрансгаз». З огляду на вказане, за твердженнями Львівгаз розмір базової ціни газу є вищим за гранично допустимий, що в свою чергу порушує принцип некомерційності послуги балансування, оскільки, витрати на транспортування природного газу АТ «Укртрансгаз» покриває шляхом виставлення до оплати позивачу актів за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами (в редакції типового договору, яка була затверджена Постановою НКРЕ від 22.09.2011 №1579).

Львівгаз у своєму позові зазначає, що базова ціна газу за 2017 рік отримана з акту позапланової виїзної перевірки дотримання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з транспортування природного газу від 27.12.2017 № 239 з офіційного сайту НКРЕКП, оскільки на момент подання позову до суду відомості про базову ціну газу на 2017 рік на офіційному сайті АТ "Укртрансгаз" відсутні.

Так, у період січень-березень 2017 року, травень 2017 року, серпень 2017 року-червень 2018 року, вересень 2018 року ціна закупівлі природного газу, на яку надано згоду рішенням Загальних зборів акціонерів АТ «Укртрансгаз» більша за БЦГ, яка вказана а актах надання послуг балансування обсягів природного газу.

Водночас, в період квітень - травень 2017 року, серпень 2017 року, травень-червень 2018 року середньозважена ціна на Українській енергетичній біржі була нижчою, за максимально можливу ціну закупівлі природного газу, на яку надано згоду рішенням Загальних зборів акціонерів АТ «Укртрансгаз». Крім того у період лютий 2017 року-вересень 2017 року, листопад 2017 року, січень 2018 року-вересень 2018 року середньозважена ціна на Українській енергетичній біржі була нижчою ніж БЦГ зазначена в актах надання послуг балансування обсягів природного газу. У період січень 2017 року-серпень 2017 року БЦГ розміщена на офіційному сайті АТ «Укртрансгаз» відрізнялась від БЦГ, яка зазначена в актах надання послуг балансування обсягів природного газу.

Наведене вище, за твердженням позивача свідчить про зловживання монопольним становищем як зі сторони АТ «Укртрансгаз» так і зі сторони ПАТ «НАК «Нафтогаз України», що додатково підтверджується тим, що протягом 2017-2018 років АТ «Укртрансгаз» здійснювало закупівлю природного газу - виключно у ПАТ «НАК «Нафтогаз України», в тому числі, за переговорною процедурою за завищеними цінами та відкритими торгами за вартістю вищою, ніж ринкова ціна на газ.

31.01.2017 між НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Укртрансгаз» за результатами проведення переговорної процедури було укладено договір №-ВТВ про закупівлю природного газу для забезпечення виробничо-технологічних потреб та власних потреб, природний газ для забезпечення балансування (ID: UA-2017-01-24-002054-b).

Згідно пункту 4.1, 4.2. договору №-ВТВ від 31.01.2017 ціна за 1000 куб. м газу становить 6 979,00 грн, без урахування ПДВ. Загальна сума вартості газу на момент його укладення складає 11 166 400 000,00 грн (без ПДВ).

До кінця дії даного договору Сторони уклали 5 додаткових угод про зміну ціни за одиницю товару - 1000 куб.м газу. Внаслідок чого ціна за 1000 куб. м газу поступово зростала. При цьому, НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Укртрансгаз» не оприлюднили аргументації на доведення тези про «коливання ціни такого товару на ринку», яка би дозволяла здійснити таке підвищення ціни на природний газ.

Львівгаз звертаючись із даним позовом до суду зазначає, що безпідставна закупівля природного газу АТ «Укртрансгаз» у НАК «Нафтогаз України» за переговорною процедурою та з порушенням процедури відкритих торгів є свідченням узгоджених та протиправних дій даних монополістів, що полягають у штучному завищенні ціни на природний газ, та усуненню інших конкурентних постачальників з ринку. Відтак, дії АТ «Укртрансгаз» та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є антиконкурентними. тобто такими, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції. Таким чином, за твердженнями позивача з боку АТ «Укртрансгаз» та НАК «Нафтогаз України» здійснюються узгоджені дії, направлені на закупівлю природного газу для забезпечення балансування за необґрунтовано завищеними цінами, з порушенням процедур публічних закупівель, і як наслідок безпідставне отримання додаткових грошових коштів, шляхом завдання значних збитків ПАТ «Львівгаз».

Посилаючись на вищевикладені обставини, Львівгаз просить суд зобов`язати АТ «Укртрансгаз» провести перерахунок вартості послуг балансування за період з січня 2017 року до жовтня 2018 року згідно умов договору транспортування та вимог Кодексу ГТС.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, зазначає що з метою забезпечення безпечної та сталої роботи та відповідно до вимог Закону України «Про публічні закупівлі» АТ «Укртрансгаз» на веб-порталі Уповноваженого органу за № UА- 2016-11-21-000570-С були оголошені торги за процедурою відкриті торги на закупівлю «Газ природний, скраплений або в газоподібному стані (Природний газ (Природний газ для забезпечення виробничо-технологічних потреб та власних потреб, природний газ для забезпечення балансування)» на період січень-грудень 2017 року. За результатами вказаних торгів було укладено договір на закупівлю природного газу від 31.01.2017 №-ВТВ з ПАТ НАК «Нафтогаз України». Здійснена закупівля природного газу проведена АТ «Укртрансгаз» у повній відповідності з вимогами Закону України «Про публічні закупівлі».

Крім того, Компанія зазначає, що посилання позивача на ціни природного газу, що розміщені на сайті Української енергетичної біржі, є необґрунтованим та безпідставним, оскільки відповідачем закупівлі здійснювались не на Українській енергетичній біржі, а на веб-порталі Уповноваженого органу (https://prozorro.gov.ua/), як це передбачено статтею 10 Закону України «Про публічні закупівлі».

Відповідач вказує, що позивач здійснив відбір природного газу з газотранспортної системи з ресурсу Компанії, внаслідок чого, у Львівгаз виникли негативні небаланси, для врегулювання яких Компанія змушена була надати послуги балансування.

Крім того, як стверджує відповідач, ПАТ «Львівгаз» мав всі законні можливості придбати у будь-якого постачальника та за вартістю, яка є прийнятною для позивача природний газ, необхідний для здійснення власної господарської діяльності та самостійного врегулювання небалансу, однак цього позивачем здійснено не було. Виходячи з такого, AT «Укртрансгаз», за твердженнями відповідача, було законно та обґрунтовано надано Відповідачу послуги балансування, для надання яких були закуплені відповідні обсяги природного газу в установленому законом порядку.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» є оператором газотранспортної системи - суб`єктом господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників) (пункт 19 частина 1 статті 1 Законом України «Про ринок природного газу»). Вказані обставини також підтверджуються ліцензією на здійснення такої діяльності серія АЕ № 194511 від 11.03.2013.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» (далі - Закон) оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників); транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Відповідно до абзацу 5 пункту 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» до замовників закупівель також належать юридичні особи та/або суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» діяльність, що здійснюється в сфері забезпечення виробництва, транспортування, постачання та зберігання газу підпадає під дію вказаного закону, належить до діяльності в окремих сферах господарювання.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що АТ «Укртрансгаз» є замовником у розумінні Закону України «Про публічні закупівлі» оскільки діяльність АТ «Укртрансгаз» належить до сфери діяльності в окремих сферах господарювання визначених у вказаному законі, а тому при здійсненні закупівель товарів, робіт та послуг на АТ «Укртрансгаз» поширюється дія вказаного Закону.

Судом встановлено та сторонами не спростовано, що на веб-порталі Уповноваженого органу за № UА- 2016-11-21-000570-С АТ «Укртрансгаз» були оголошені торги за процедурою відкриті торги на закупівлю «Газ природний, скраплений або в газоподібному стані (Природний газ (Природний газ для забезпечення виробничо-технологічних потреб та власних потреб, природний газ для забезпечення балансування)» на період січень-грудень 2017 року.

Як вбачається із матеріалів справи 13.01.2017 рішенням № 163-р/пк-пз постійно діючою адміністративною колегією Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель було зобов`язано ПАТ «Укртрансгаз» відмінити процедуру закупівлі UА-2016-11-21-000570-С. Матеріали справи не містять належних доказів у підтвердження того, що вказана процедура закупівель була відмінена.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України "Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Частинами 1-2 статті 4 ГПК України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, якими можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Передумовою для захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи є наявність такого права або інтересу та порушення або оспорювання їх іншою особою (іншими особами).

Разом з тим, суд відзначає, що у межах даного позову фактично Львівгаз намагається довести факт того, публічні закупівлі за № UА-2016-11-21-000570-С були проведені без дотримання Закону України «Про публічні закупівлі». Водночас, позивач жодними належними доказами не доводить того, як саме спірні закупівлі порушують його права, як замовника за договором транспортування природного газу № від 17.12.2015.

Водночас, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд зазначає, що лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення, невизнання або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов`язку по відновленню порушеного права на порушника.

З системного аналізу викладеного суд дійшов висновку про те, що сама по собі наявність у Львівгазу інтересу щодо зменшення вартості послуги балансування природного газу за договором, не може бути покладена в основу позовних вимог про зобов`язання іншого суб`єкта господарювання здійснити перерахунок вартості такої послуги.

При цьому, суд відзначає, що нормами статті 16 та статті 20 ЦК України визначені способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції.

Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04. 2005 (заява № 38722/02).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

При цьому за частиною 2 статті 5 Господарського процесуального кодексу України суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, який не встановлений законом, лише за умови, що законом не встановлено ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу. Отже, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Захист майнового чи немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.09.2018 у справі № 905/1926/16.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина 1 статті 236 ГПК України).

Отже, заявлені позивачем у цій справі вимоги про зобов`язання Компанію провести перерахунок вартості послуг балансування за період з січня 2017 року до жовтня 2018 року згідно умов договору транспортування та вимог Кодексу ГТС та не є ефективним способом захисту майнового інтересу Львівгаз. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Натомість суд вважає за необхідне зауважити, що такий інтерес позивача, направлений на зменшення вартості послуг балансування природного газу, підлягає захисту в інший спосіб, а саме шляхом пред`явлення матеріально обґрунтованих вимог про стягнення суми грошових коштів, які за його твердженням є надмірно перерахованими на користь іншого суб`єкта господарювання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Судові витрати з урахуванням положень статті 129 ГПК України покладаються судом на позивача.

Керуючись статтями 73-74, 76-80, 86, 129, 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" до Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" про зобов`язання провести перерахунок вартості послуг балансування - відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов`язані з розглядом позову, покладаються на Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Львівгаз".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 21.08.2019.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ