РІШЕННЯ

27 серпня 2019 року Справа № 913/337/19

Провадження №19/913/337/19

Розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково виробниче підприємство «Зоря» (вул. Заводська, 1г/36, м. Рубіжне, Луганська область, 93001)

до Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно каналізаційного господарства» (вул. Мендєлєєва, 49, м. Рубіжне, Луганська область, 93000)

про стягнення 4 248 563 грн 53 коп.

Суддя Господарського суду Луганської області Косенко Т.В.

Секретар судового засідання Сокрута Н.М.

У засіданні брали участь:

від позивача Лагутін І.В., адвокат, ордер на надання правової допомоги серії ХВ № 30000263 від 21.08.2019;

від відповідача представник не прибув

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково виробниче підприємство «Зоря» звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» про стягнення заборгованості в сумі 3 679 726 грн 13 коп., 3 % річних у сумі 97 029 грн 28 коп., інфляційних втрат у сумі 269 604 грн 44 коп., пені в сумі 202 203 грн 68 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором на послуги водопостачання від 01.01.2016 №1672 в частині своєчасної оплати наданих послуг.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 01.07.2019 відкрито провадження у справі; вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 30.07.2019.

Ухвалою суду від 30.07.2019 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 12.08.2019.

Ухвалою 12.08.2019 оголошено перерву в судовому засіданні до 27.08.2019.

Представник позивача в судовому засіданні 27.08.2019 підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст.42 Господарського процесуального кодексу України, не забезпечив участі повноважного представника у судових засіданнях, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відзиву із викладенням власної правової позиції суду також не надав.

За висновком суду, неприбуття представника відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, враховуючи належне його повідомлення. Суд також враховує, що від сторін обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а ухвалою суду явка представників сторін не визнавалася обов`язковою.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Оскільки відповідачем не надано суду відзиву розгляд справи здійснюється на підставі ст.165 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами.

У судовому засіданні 27.08.2019 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково виробниче підприємство «Зоря» (виконавець, позивач) та Комунальним підприємством «Рубіжанське виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради (замовник, відповідач) укладено договір на послуги водопостачання №1672, за умовами п.1.1 якого виконавець зобов`язаний надати замовнику своєчасно та відповідної якості послуги по централізованому водопостачанню, а замовник прийняти та своєчасно оплатити надані послуги в строки та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п.6.1 на підставі акту, оформленого згідно п.п.5.1, 5.2, 5.3 цього договору, виконавець протягом 2-х робочих днів місяця, наступного за звітним виставляє замовнику рахунки на оплату за послуги водопостачання.

Відповідно до п.6.2 договору в редакції протоколу розбіжностей до договору на послуги водопостачання №1672 від 01.01.2016, який є невід`ємною частиною договору, замовник оплачує послуги по централізованому водовідведенню протягом 10 робочих днів з моменту отримання рахунку виконавця.

У випадку невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором, винна сторона відшкодовує іншій стороні понесені збитки в частині, що не покриті штрафними санкціями (п.7.2 договору).

При не надходженні грошових коштів в строки, обумовлені цим договором, замовник вважається боржником та йому нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банка України за кожен день прострочки. У випадку прострочення платежу замовник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочки, а також 3 % річних від простроченої суми (п.7.3 договору).

Відповідно до п.10.1 договір набирає чинності з 01.01.2016 та діє до 31.12.2016.

В подальшому сторонами були укладені додаткові угоди від 01.12.2016 №1 (а.с.35), від 15.12.2017 №2/1 (а.с.37) та від 01.03.2019 №2/2 (а.с.38) до договору №1672 від 01.01.2016, якими були внесені зміни до п.п.10.1. п.10 договору, відповідно до яких строк його дії був подовжений до 31.12.2017, до 31.12.2018 та до 31.05.2019 відповідно.

На виконання вказаних умов договору та укладених додаткових угод позивачем протягом 2017 2019 років були надані відповідачу послуги з централізованого водопостачання, що підтверджується виставленими рахунками та актами виконання робіт (надання послуг).

Відповідач надані послуги оплатив частково внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 3 679 726 грн 13 коп.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

Згідно з ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами у справі договір на послуги водопостачання від 01.01.2016 №1672 є договором про надання послуг.

Відповідно до ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.6.2. договору замовник здійснює оплату за надані послуги з централізованого водовідведення протягом 10 робочих днів з моменту отримання рахунку від виконавця.

Позивач звертався до відповідача з претензією від 08.05.2019 №218-2219 (а.с.120) про сплату заборгованості, у відповіді від 14.05.2019 №06/923 (а.с.121) на яку відповідач зазначив про неможливість оплати заборгованості у зв`язку із складним фінансовим становищем, що склалося на підприємстві, рахунки якого заарештовано і втрачена можливість розпорядження коштами на власний розсуд.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто неналежне виконання.

Факт надання позивачем відповідачеві послуг за договором на послуги водопостачання від 01.01.2016 №1672 підтверджується підписаними сторонами актами виконання робіт (надання послуг), за якими сторони щомісячно погоджували обсяг фактичних послуг з централізованого водопостачання (а.с.42, 45, 48, 51, 54, 57, 60, 63, 66, 69, 72, 75, 78, 81, 84, 87, 90, 93, 96, 99, 102, 105, 107, 109, 111, 113, 115, 117) та виставленими рахунками (а.с.43, 46, 49, 52, 55, 58, 61, 64, 67, 70, 73, 76, 79, 82, 85, 88, 91, 94, 97, 100, 103, 106, 108, 110, 112, 114, 116, 118).

Сума заборгованості підтверджена відповідачем у підписаному між сторонами акті звірки за період січень 2017 року квітень 2019 року (а.с.119).

Відповідач доказів погашення заборгованості суду не надав.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ураховуючи викладене, господарський суд приходить до висновку про те, що факт наявності заборгованості у розмірі 3 679 726 грн 13 коп. за договором на послуги водопостачання №1672 від 01.01.2016, належним чином доведений, документально підтверджений, тому вимога позивача визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відносно вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних за період з 01.01.2017 по 31.05.2019 в сумі 97 029 грн 28 коп. та інфляційних втрат за період з січня 2017 року по квітень 2019 року в сумі 269 604 грн 44 коп. суд зазначає наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» (а.с.122) щодо нарахування 3 % річних за період з 01.01.2017 по 31.05.2019 у розмірі 97 029 грн 28 коп., судом встановлено, що він є арифметично невірним. За розрахунком суду розмір 3% річних за вказаний позивачем період перевищує заявлений розмір, але враховуючи принцип диспозитивності судового процесу, розмір заявленої до стягнення суми, вважає, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних за період з 01.01.2017 по 31.05.2019 у сумі 97 029 грн 28 коп.

Перевіривши розрахунок (а.с.122) щодо нарахування інфляційних втрат за період з січня 2017 року по квітень 2019 року в сумі 269 604 грн 44 коп., судом встановлено, що він є арифметично невірним. За розрахунком суду розмір інфляційних втрат за вказаний період перевищує заявлений розмір, але враховуючи принцип диспозитивності судового процесу, розмір заявлених до стягнення інфляційних втрат, вважає, що стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати за період з січня 2017 року по квітень 2019 року в сумі 269 604 грн 44 коп.

Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за період з 17.01.2018 по 31.05.2019 у сумі 202 203 грн 68 коп. суд зазначає наступне.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені (а.с.123-128) за період з 17.01.2018 по 31.05.2019 у сумі 202 203 грн 68 коп., судом встановлено, що він є арифметично невірним. За розрахунком суду розмір пені за вказаний період перевищує заявлений розмір, але враховуючи принцип диспозитивності судового процесу, розмір заявленої до стягнення пені, вважає, що стягненню з відповідача підлягає пеня за період з 17.01.2018 по 31.05.2019 у сумі 202 203 грн 68 коп.

Ураховуючи викладене, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір у розмірі 63 728 грн 45 коп. покладається на відповідача згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» до Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Рубіжанське виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства» Рубіжанської міської ради (вул.Менделєєва, б.49, м.Рубіжне Луганської області, 93000, ідентифікаційний код 32026192) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» (вул.Заводська, б.1г/36, м.Рубіжне Луганської області, 93001, ідентифікаційний код 36999957) заборгованість у сумі 3 679 726 грн 13 коп., 3% річних у сумі 97 029 грн 28 коп., інфляційні втрати в сумі 269 604 грн 44 коп., пеню у сумі 202 203 грн 68 коп., судовий збір у сумі 63 728 грн 45 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 Господарського процесуального кодексу України та порядку, визначеному п.п.17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 01.09.2019.

Суддя Т.В. Косенко