РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

13.08.2019Справа № 910/6719/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О., за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізону в інтересах

держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, Військової частини НОМЕР_1

до Приватного підприємства Український науково-виробничий центр Промтекс

про стягнення 5343,78 грн. та звернення в дохід бюджету грошових коштів

Представники учасників процесу:
від прокуратури: Корнев К.В.

від позивача 1: Філіпова Г.М.

від позивача 2: Пигиця С.Г.

від відповідача, не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Заступник військового прокурора Білоцерківського гарнізону звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України та Військової частини НОМЕР_1 з позовом до Приватного підприємства Український науково-виробничий центр ПРОМТЕКС, у якому просить суд:

- стягнути з Приватного підприємства Український науково-виробничий центр ПРОМТЕКС на користь Військової частини НОМЕР_1 суми штрафних санкцій за прострочення строків поставки товару за договором від 06.07.2018 № 236-18 в розмірі 5 343,78 грн;

- надати військовій частині НОМЕР_1 право розпоряджатися грошовими коштами в сумі 96900,00 грн., перерахованими приватним підприємством Український науково-виробничий центр ПРОМТЕКС на виконання вимог ст. 26 Закону України Про публічні закупівлі в якості забезпечення виконання договору (предмет закупівлі За кодом CPV за ДК 021:2015-15110000 2 М`ясо (свинина заморожена) номер Prozzoro UA-2018-06-11-000491-c) та які перебувають на рахунку військової частини НОМЕР_1 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2019 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

13.06.2019 від Заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізону надійшла заява про усунення недоліків, до якої надано уточнену позовну заяву.

З урахування уточненої позовної заяви Заступник військового прокурора Білоцерківського гарнізону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України та Військової частини НОМЕР_1 просить суд стягнути з Приватного підприємства Український науково-виробничий центр ПРОМТЕКС на користь Військової частини НОМЕР_1 суми штрафних санкцій за прострочення строків поставки товару за договором від 06.07.2018 № 236-18 в розмірі 5 343,78 грн., з яких 1068,78 грн. пені та 4 275,00грн. штрафу та звернути в дохід бюджету грошові кошти в сумі 96900,00 грн., перераховані на виконання вимог ст. 26 Закону України «Про публічні закупівлі» в якості забезпечення виконання договору, які належать відповідачу та перебувають на рахунку військової частини НОМЕР_1 , на підставі п. 7.7 договору через порушення відповідачем розділу 2 договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/6719/19, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 16.07.2019.

10.07.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач заперечує проти факту поставки товару неналежної якості та/або неправильно маркованого товару та зазначає, що 27.08.2018 при надходженні товару у кількості 1500 кг від позивача до товароодержувача, в порушення встановленого Інструкцією П-7 порядку, товароодержувачем було складено акт № 2 перевірки та повернення продовольства та безпідставно повернуто відповідачу товар належної якості. Акт перевірки № 2 підписаний не уповноваженою особою. Також позивач зазначив, що після безпідставного повернення 27.08.2018 товароодержувачем відповідачу товару належної якості, відповідач втратив можливість здійснити відвантаження товару у кількості 1000 кг до в/ч 1472, оскільки партія товару, сформована для передачі, містилась в тому ж фургоні, а отримати доступ для вивантаження було неможливо через безпідставну відмову отримати приймання партії товару у кількості 1500 кг.

Крім того, відповідач зазначає, що відсутні будь-які підстави для стягнення забезпечення виконання зобов`язань за договором в дохід бюджету.

12.07.2019 від військової частини надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 16.07.2019 оголошено перерву до 30.07.2019.

24.07.2019 від відповідача надійшла заява, у якій відповідач повідомив про відсутність оригіналу чи копії довіреності, виданої відповідачем на ім`я ОСОБА_1 . За твердженням відповідача, зазначена довіреність видана в одному примірнику та була надана Науменку Р.Ю. для передачі разом з товаром до військової частини НОМЕР_2 . Зазначена особа не була та не є працівником відповідача, а була лише водієм-експедитором для транспортування партії товару. Крім того, відповідач зазначив, що на вказану довіреність як на доказ обґрунтування позовних вимог посилався прокурор, зазначаючи про наявність у водія-експедитора повноважень для участі в приймання товару за якістю, однак не подав цей доказ разом із позовом, не вказав причин, через які цей доказ не може бути подано, та не зазначив, які заходи вживав для отримання доказу.

26.07.2019 від позивача-2 надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначає, що військові частини НОМЕР_2 та 172 є кінцевими товароодержувачами за договором, а тому за алгоритмом поставки за цим договором позивач та відповідач підписали накладні та складені акти приймання-передачі товару для перевезення до в/ч 9937 та в/ч. 1472. Приймання продукції та її повернення відбулось 27.08.2018 складом комісії частини в присутності представника відповідача водія-експедитора Науменка Р.Ю., який діяв на підставі довіреності від 07.08.2018 № 3Д/7/818, зі складанням акту перевірки № 2. За результатами приймання продукції візуальним оглядом виявлено порушення вимог щодо якості товару.

30.07.2019 від позивача-2 надійшло клопотання про виклик свідків.

У підготовчому засіданні 30.07.2019 представник відповідача надав заперечення на відповідь на відзив.

У підготовчому засіданні 30.07.2019 постановлено протокольну ухвалу, якою клопотання відповідача-2 про виклик свідків та витребування доказів залишено без задоволення.

Також у підготовчому засіданні 30.07.2019 суд постановив протокольну ухвалу, якою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 13.08.2019.

02.08.2019 від прокурора надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначає, що водій-експедитор був уповноважений на підписання акту № 2 перевірки та повернення продовольства.

08.08.2019 через електронну пошту суду, без електронно-цифрового підпису від військової частини НОМЕР_2 надійшло клопотання про залучення третьої особи.

13.08.2019 від військової частини НОМЕР_2 надійшло клопотання про залучення третьої особи.

13.08.2019 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 13.08.2019 суд протокольними ухвалами:

- залишив без розгляду клопотання Військової частини НОМЕР_2 у письмовому вигляді про залучення її третьою особою, яке надійшло до суду 08.08.2019, оскільки зазначене клопотання надійшло до суду через електрону пошту без електронного цифрового підпису заявника;

- залишив без розгляду клопотання Військової частини НОМЕР_2 про залучення її у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, оскільки вказане клопотання подане з пропуском строку на його подання, без обґрунтування причин поважності пропуску такого строку;

- відмовив у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні 13.08.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:
06.07.2018 між Військовою НОМЕР_3 Державної прикордонної служби України, як замовником та Приватним підприємством Український науково-виробничий центр Промтекс, як постачальником, укладено договір № 236-18, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати замовнику у власність свинину заморожену (код 15110000-2-м`ясо) (далі товар), якість, кількість, асортимент і ціна якого, зазначені у специфікації, яка є невіжємною частиною договору, а замовник зобов`язується прийняти цей товар та оплатити на умовах цього договору.

Згідно з п. 2.1 договору, якість товару, що поставляється постачальником повинна відповідати вимогам чинних нормативно-правових актів на цей вид товару та технічному опису.

При прийманні товару за кількістю та якістю сторони керуються Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю П-6 та Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю П-7 (2.3 договору).

Відповідно до п. 5.2 договору, поставка товару за цим договором складає 20 календарних днів в строк вказаний в заявці. Заявка замовника подається шляхом надсилання її на електронну пошту постачальника, зазначену в договорі.

Положеннями п. 5.4 договору встановлено, що право власності на товар переходить від постачальника до замовника після прийняття товару на склад замовника і підписання уповноваженими особами накладної.

Датою прийняття товару є дата вказана уповноваженою особою товароодержувача при отриманні товару в Акті приймання-передачі товару на перевезення.

Обґрунтовуючи позов, прокурор посилається на те, що відповідач неналежним чином виконав зобов`язання за договором в частині поставки товару в строки, встановлені договором. Крім того, за результатами приймання продукції був складений Акт № 2 перевірки та повернення продовольства від 27.08.2018, яким встановлено поставку неякісної продукції. У зв`язку з викладене ним, прокурором нараховано та заявлено до стягнення 5 343,78 грн. Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору щодо якості поваленої продукції, прокурором заявлено вимогу про звернення в дохід бюджету грошових коштів в сумі 96900,00 грн., перерахованих на виконання вимог ст. 26 Закону України «Про публічні закупівлі» в якості забезпечення виконання договору, які належать відповідачу та перебувають на рахунку військової частини НОМЕР_1 , на підставі п. 7.7 договору.

Відповідно до пункту 3 ч. 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 23 статті Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

За приписами ч. 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.99 № 3-рп/99 визначено, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор або його заступник у кожному випадку самостійно визначає, в чому саме полягає порушення інтересів держави в конкретних правовідносинах, які підлягають вирішенню в судовому порядку.

Отже, прокурор це особливий суб`єкт судового процесу, участь у якому викликана необхідністю виконання конституційної функції представництва інтересів держави у випадках, передбачених законом.

Порядок участі прокурора у розгляді справи визначений статтею 53 Господарського процесуального кодексу України, за приписами якої прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У даному випадку, подання даної позовної заяви прокурором в інтересах держави в особі Військової частини НОМЕР_1 , Адміністрації Державної прикордонної служби України обґрунтовано винятково захистом інтересів держави.

З матеріалів справи вбачається, військовою прокуратурою за рузультатами вивченням стану дотримання вимог бюджетного законодавства встановлено, що незважаючи на те, що Приватним підприємством Український науково-виробничий центр Промтекс неналежним чином виконано умови договору, Військовою частиною НОМЕР_1 та Адміністрацією Державної прикордонної служби України не здійснено належних правових заходів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Військової частини НОМЕР_1 та Адміністрації Державної прикордонної служби України в суді.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Укладений між сторонами договір № 236-18 за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно із ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

У п. 5.2 договору погодили, що поставка товару за цим договором складає 20 календарних днів в строк вказаний в заявці.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, 07.08.2018 позивач-2 направив на електронну адресу відповідача заявку від 06.08.2018 вих. № 722/204.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до заявки, відповідач у строк до 27.08.2018 включно мав поставити наступний товар:

- до військової частини НОМЕР_2 товар у кількості 1500 кг, вартістю 106 875,00 грн.;

- до військової частини НОМЕР_4 товар у кількості 1000 кг вартістю 71 250,00 грн.;

- до військової частини НОМЕР_5 товар у кількості 2000 кг, вартістю 142 500,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, товар до військової частини НОМЕР_5 був поставлений відповідачем вчасно, що підтверджується Актом № 825 приймання-передавання товару для перевезення від 08.08.2018.

За твердженням прокурора, поставка до військових частин НОМЕР_2 та 1472 була здійснена 03.09.2018, що підтверджується Актами приймання-передавання товару на перевезення від 08.08.2018 № 826 та № 827, тобто поставка була здійснена з простроченням в 6 днів.

Приписами частини 1 статі 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

У відповідності до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.3 договору сторони погодили, що за порушення строку поставки товару, зазначеного в п. 5.2 договору, постачальник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості недопоставленого товару за кожен день прострочення поставки.

Як вбачається з Акту № 827 приймання передавання товару для перевезення від 08.08.2018, замовник передав постачальнику товар для перевезення товароодержувачу, а саме військовій частині НОМЕР_2 , у кількості 1500 кг, який отриманий військовою частиною НОМЕР_2 03.09.2018.

В той же час, як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, товар у кількості 1500 кг надійшов до військової частини НОМЕР_2 27.08.2018, тобто у строки, встановлені у заявці. Про надходження товару саме 27.08.2018 зазначено також на 3 арк. позовної заяви, абз. 15. Вказаний факт не заперечується учасниками процесу. Однак, оскільки товароодержувач вважав, що поставлений товар є неякісними, про що складено Акт № 2 перевірки та повернення продовольства від 27.08.2018, товароодержувачем здійснено повернення товару у кількості 1500 кг постачальнику. Після повернення товару, товар був повторно поставлений 03.09.2018.

Отже, з викладеного вбачається, що товару у кількості 1500 кг був поставлений до військової частини НОМЕР_2 саме 27.08.2018, однак зазначений товар не був прийнятий у зв`язку з його неналежною якістю, на думку товароодержувача.

Умовами укладеного між сторонами договору, передбачена різна відповідальність за несвоєчасну поставку та за поставку товару неналежної якості.

Як вже було вказано, відповідачем у строк, встановлений договором, було здійснено поставку товару у кількості 1500 кг товароодержувачу. Проте, зазначений товар військовою частиною не прийнято.

Вчинення відповідачем дій щодо поставки товару, проте неприйняття його військовою через невідповідність, на думку товароодержувача, умовам договору за якісними характеристиками не може бути прирівняне до невиконання обов`язку поставити товар в цілому, адже за своєю суттю є порушенням договірного зобов`язання іншого роду, яке полягає у порушенні вимог до якості товару, а не в порушенні обов`язку поставити товар в цілому, як стверджує прокурор.

Поставки товару неналежної якості, на думку позивачів, та подальше повернення такого товару постачальнику не спростовує факту нездійснення поставки товару в кількості та у строки, визначені умовами укладеного між сторонами договору.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем не було допущено прострочення виконання зобов`язання з поставки товару у кількості 1500 кг до військової частини НОМЕР_2 у строк до 27.08.2018, а тому підстави для стягнення пені за прострочення поставки товару у кількості 1500 кг вартістю 106 875,00 грн. відсутні.

Щодо прострочення відповідачем поставки товару до військової частини НОМЕР_4 у кількості 1000 кг вартістю 71 250,00 грн., то суд зазначає наступне.

Як вбачається з Акту № 826 приймання передавання товару для перевезення від 08.08.2018, замовник передав постачальнику товар для перевезення товароодержувачу, а саме військовій частині НОМЕР_4 , у кількості 1000 кг, який отриманий військовою частиною НОМЕР_4 03.09.2018.

Доказів здійснення відповідачем поставки вказаного товару в інші строки, ніж 03.09.2019 матеріали справи не містять.

За твердження відповідача, у останнього була відсутня можливість поставити товар до військової частини НОМЕР_4 вчасно, через необґрунтовану відмову прийняти товар військовою частиною НОМЕР_2 , оскільки партії товару перебували в одному автофургоні.

Суд відхиляє вказані доводи відповідача, оскільки знаходження партій товару в одному автофургоні та неприйняття однієї із партій товару, не перешкоджає постачальнику поставити іншу партію товару іншому товароодержувачу.

Тобто відповідачем не було поставлено у строк до 27.08.2018 включно товароодержувачу товар, а саме військовій частині НОМЕР_4 , на суму 71250,00 грн.

Оскільки товар було постановлено до військової частини НОМЕР_4 лише 03.09.2018, то суд дійшов висновку, що відповідач прострочив виконання зобов`язання на 6 днів.

Розрахунок пені, наданий прокурором, за несвоєчасну поставку товару до військової частини НОМЕР_4 у розмірі 427,50 грн. є арифметично вірним, а тому вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також прокурором нараховано 2 173,50 грн. штрафу за поставку неякісного товару у кількості 1500 кг та 2137,50 грн. штрафу за порушення вимог щодо маркування товару у кількості 1500 кг.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначено прокурором в позові та встановлено судом вище, 27.08.2018 відповідачем здійснено поставку товару у кількості 1500 кг вартістю 106 875,00 грн. до військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до п. 2.1 договору якість товару, що поставляється постачальником повинна відповідати вимогам чинних нормативно-правових актів на цей вид товару та технічному опису.

При прийманні товару за кількістю та якістю сторони керуються Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю П-6 та Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю П-7 (2.3 договору).

Згідно з п. 5.9 договору, відвантаження товару проводиться постачальником у тарі й упаковці з відповідним маркуванням згідно з вимогами ГОСТ, ДСТУ, ТУ.

У п. 7.4 договору сторони погодили, що у разі поставки товару з порушенням вимог п. 2.1 та 2.2 договору постачальник зобов`язаний сплатити замовнику штраф у розмірі 2% вартості недоброякісного товару.

За порушення вимог щодо тари, упаковки та маркування відповідно до п. 2.9 договору постачальник зобов`язаний сплачує замовнику штраф у розмірі 2% вартості товару поставленого з порушенням таких вимог, з подальшою заміною такого товару.

Згідно з п. 11 Інструкції П-7 одночасно з приймання продукції по якості здійснюється перевірка комплектності продукції, а також відповідність тари, упаковки, маркування вимогам стандартів, технічних умов, інших обов`язкових для сторін правил або договору.

Отже, враховуючи викладене та умови договору, встановлення порушення умов щодо якості та маркування товару мало здійснюватись у відповідності з Інструкцією П-7.

Згідно з п. 14 Інструкції № П-7 приймання продукції за якістю і комплектністю проводиться в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, Основними і Особливими умовами поставки, іншими обов`язковими для сторін правилами, а також за супровідними документами, що посвідчують якість та комплектність продукції, що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про як, рахунок-фактура, специфікація і т. п.).

При виявленні невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, що надійшла, тари або упаковки вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам), договору або даним, зазначеним у маркуванні і супровідних документах, що засвідчують якість продукції (п. 14 цієї Інструкції) одержувач зобов`язаний викликати для складання двостороннього акта представника виготовлювача (відправника), якщо це передбачено в договорі (п. 16 Інструкції № П-7).

Згідно з п. 20 Інструкції П-7, при відсутності відповідної інспекції за якістю або бюро товарних експертиз в місці знаходження одержувача (покупця), при відмові їх виділити представника або неявці його за викликом одержувача (покупця) перевірка проводиться:

а) за участю компетентного представника іншого підприємства (організації), виділеного керівником або заступником керівника цього підприємства (організації), або

б) за участю компетентного представника громадськості підприємства-одержувача, призначеного керівником або заступником керівника підприємства з числа осіб, затверджених рішенням фабричного, заводського або місцевого комітету профспілки цього підприємства, або

в) односторонньо підприємством-одержувачем, якщо виробник (відправник) дав згоду на одностороннє приймання продукції.

При цьому згідно з п. 29 Інструкції за результатами прийняття продукції по якості за участю представників, вказаних в п.п. 19, 20 Інструкції складається акт про фактичну якість отриманої продукції.

В такому акті мають бути зазначені, у тому числі, висновки про характер виявлених дефектів продукції та причини їх виявлення.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.08.2018 комісією у складі: заступника начальника загону, начальника груп ветеринарної медицини відділу забезпечення, офіцера відділення продовольчого забезпечення відділу забезпечення, т.в.о. завідувача складу відділення продовольчого забезпечення за участю водія Науменка Р.О, довіреність № 3Д/7/818 від 07.08.2018, складено Акт № 2 перевірки та повернення продовольства, відповідно до якого в ході здійснення приймання продовольства встановлено наступне:

- товщина сала над остистими відростками між 6 і 7 грудними хребцями складає 5 см і більше (за вимогами ДСТУ 7158:2010 товщина сала над остистими відростками між 6 і 7 грудними хребцями повинна становити від 1.0 см до 3.0 см включно;

- на півтушах виявлено залишки щетини та забруднення ( відповідно до вимог ДСТУ 7158:2010 не повинно бути залишки щетини, внутрішніх органів,згустків крові, забруднень,синців і побитостей)

- на кожній півтуші свинини замороженої II категорії (без шкури) стоїть клеймо овальної форми «ДЕРЖВЕТНАГЛЯД», але клеймо розмазане що унеможливлює його прочитання. Клеймо категорії вгодованості взагалі відсутнє (що є порушенням розділу 8 п.8.2 ДСТУ 7158:2010).

Суд зазначає, що Інструкцією П-7, яка застосовується до правовідносин сторін з прийняття товарів за якістю, передбачений обов`язок позивача, у випадку виявлення факту поставки відповідачем неякісного товару, обов`язково письмово викликати представника відповідача для участі в прийманні такого товару (повідомлення про виклик має містити певний перелік відомостей), а у випадку якщо відповідач не направить представника для участі у прийманні продукції за якістю, приймання продукції (Товару) слід проводити за участю представника відповідної галузевої інспекції по якості продукції, або експерта бюро товарних експертиз, або представника відповідної інспекції з якості, і лише у випадку відсутності відповідної інспекції з якості, або бюро товарних експертиз в місці знаходження покупця, або у випадку відмови таких осіб направити представника, або у випадку неявки такого представника на виклик перевірка проводиться за участю компетентного представника іншого підприємства або компетентного представника громадськості.

Умовами укладеного між сторонами договору також передбачено, що присутність представника постачальника під час приймання товару замовником (товароодержувачем) є обов`язковою. Представник повинен мати підтверджуючий документ, який уповноважує його на участь в прийманні замовником товару, відбору зразків для проведення дослідження щодо якості товару (у разі потреби). (п. 5.6 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, в порушення приписів п. 16 Інструкції П-7, представника відповідача письмово не викликав, в порушення приписів п. 20 Інструкції П-7 - для участі у прийманні товару, враховуючи відсутність представників відповідача, ані представника відповідної галузевої інспекції по якості продукції, ані експерта бюро товарних експертиз, ані представника відповідної інспекції з якості, ані представника громадськості не викликав.

При цьому, суд відхиляє твердження прокурора та позивачів про те, що водій Науменко Р.Ю, який значиться у спірному акті перевірки та приймання продовольства є уповноваженим представником відповідача, з огляду на наступне.

Так, зі змісту акту вбачається, що водій ОСОБА_1 діяв на підставі довіреності 3Д/7/818 від 07.08.2018.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки прокурор та позивачі посилаються на те, що водій ОСОБА_1 був уповноважений зі сторони відповідача на приймання товару по якості, то саме прокурор та позивач повинні були надати довіреність №3Д/7/818 від 07.08.2018 на ім`я Науменка Р.Ю.

Однак, учасниками процесу не надано спірної довіреності на ім`я Науменка Р.Ю. При цьому, позивачі зазначили, що довіреність була видана в одному екземплярі та водій-експедитор не залишив її позивачу.

Однак, суд зазначає, що товароодержувач не був позбавлений права та можливості зробити копію відповідної довіреності під час приймання товару.

Відповідач на виконання вимог ухвали суду повідомив, що спірна довіреність у нього відсутня, оскільки зазначена довіреність видана в одному примірнику та була надана Науменку Р.Ю. для передачі разом з товаром до військової частини НОМЕР_2 . Зазначена особа не була та не є працівником відповідача, а була лише водієм-експедитором для транспортування партії товару та не мала жодних повноважень для участі в прийманні товару по якості.

З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не може вважатись належним представником відповідача при встановленні обставин поставки неякісної продукції та порушення маркування, адже матеріали справи не містять доказів наявності у нього повноважень на вчинення таких дій

Таким чином, Акт № 2 перевірки та повернення продовольства від 27.08.2019 складений з порушенням вимог Інструкції П-7 та вимог договору, а тому вказаний акт не є належним та допустимим доказом на підтвердження поставки товару неналежної якості або з порушенням маркування.

Дослідивши обставини справи та зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що прокурором та позивачами не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження поставки товару у кількості 1500 кг неналежної якості та з порушенням маркування, а отже не доведено і факту порушення відповідачем своїх зобов`язань, передбачених п. 2.1 та 5.9 договору.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає правових підстав для притягнення відповідача до відповідальності, встановленої п.п. 7.4, 7.5 договору у вигляді штрафу штрафу за поставку неякісного товару та штрафу за порушення вимог щодо маркування товару.

Крім того, суд зазначає, що в прохальній частині позовної заяви прокурор просить стягнути з відповідача суму штрафних санкцій за прострочення строків поставки товару за договором від 06.07.2018 № 236-18 в розмірі 5 343,78 грн., з яких 1068,78 грн. пені та 4 275,00грн. штрафу.

Однак, суд зазначає, що позовна заява не містить обґрунтувань щодо стягнення штрафу за порушення строків поставки, умови укладеного між сторонами договору не містять відповідальності у вигляді штрафу за прострочення строків поставки, що є додатковою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 4 275,00 грн. штрафу.

Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій частково, а саме в частині щодо стягнення 427,50 грн. пені за несвоєчасну поставку товару у кількості 1000 кг за Актом № 826. В іншій частині позову щодо стягнення штрафних санкцій суд відмовляє.

Щодо вимоги прокурора про звернення в дохід бюджету грошових коштів в сумі 96900,00 грн., що перераховані на виконання вимог ст. 26 Закону України «Про публічні закупівлі» в якості забезпечення виконання договору, які належать відповідачу та перебувають на рахунку військової частини НОМЕР_1 , на підставі п. 7.7 договору через порушення відповідачем розділу 2 договору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про публічні закупівлі» замовник має право вимагати від учасника-переможця внесення ним не пізніше дати укладення договору про закупівлю забезпечення виконання такого договору, якщо внесення такого забезпечення передбачено тендерною документацією. Замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання учасником-переможцем договору, а також у разі визнання судом результатів процедури закупівлі або договору про закупівлю недійсними та у випадках, передбачених статтею 37 цього Закону, а також згідно з умовами, зазначеними в договорі, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.

04.07.2018 відповідач в забезпечення виконання договору платіжним дорученням № 949 перерахував на рахунок військової частити НОМЕР_1 - 96900,00 грн.

Частиною 3 ст. 26 Закону України «Про публічні закупівлі» кошти, що надійшли як забезпечення виконання договору (у разі якщо вони не повертаються), підлягають перерахуванню до відповідного бюджету, а у разі здійснення закупівлі юридичними особами (їхніми об`єднаннями) не за бюджетні кошти - перераховуються на рахунок таких юридичних осіб (їхніх об`єднань).

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права, закріпленого у Господарському процесуальному кодексі України, полягає у тому, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ст. 4 ГПК України).

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, у розумінні приписів ст. 15, ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, спосіб захисту повинен бути таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Однак, правильно обраний спосіб захисту порушеного права повинен, з однієї сторони, відповідати за своєю правовою природою суті спірних правовідносин, а з іншої - передбачати конкретний механізм захисту порушеного права, тобто мати відображення в сформульованих відповідним чином позовних вимогах, які дадуть змогу безумовно виконати таке рішення у разі задоволення судом вимог.

Заявлена прокурором вимога про звернення в дохід бюджету грошових коштів в сумі 96900,00 грн., не відповідає встановленим законодавством способам захисту, не містить конкретизації щодо того, які дії саме відповідач повинен вчинити для здійснення списання коштів військовою частиною. Крім того, зі змісту вказаної вимоги неможливо встановити, хто саме має бути відповідачем за вказаною вимогою. Обраний прокурором спосіб захисту не передбачає механізму примусового виконання, тобто є неефективним.

Більше того, суд зазначає, що відповідно до п. 7.7 договору, за порушення умов цього договору, передбачених розділом 2 та/або порушення передбачені розділом 5 договору більше ніж на 10 днів, замовник не повертає забезпечення виконання умов договору, внесеного постачальником.

Оскільки прокурором не доведено, а судом не встановлено прострочення строку поставки, більше ніж на 10 днів, не встановлено порушення відповідачем розділу 2 договору, на переконання суду, правові підстави для списання в дохід державного бюджету 96900 грн. грошових коштів, що надійшли як забезпечення виконання договору, відсутні.

З урахуванням викладеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині звернення в дохід бюджету грошових коштів в сумі 96900,00 грн., які перераховані на виконання вимог ст. 26 Закону України «Про публічні закупівлі» в якості забезпечення виконання договору, що належать відповідачу та перебувають на рахунку військової частини НОМЕР_1 , на підставі п. 7.7 договору через порушення відповідачем розділу 2 договору.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства Український науково-виробничий центр Промтекс (01042, м.Київ, ВУЛИЦЯ АКАДЕМІКА ФІЛАТОВА, будинок 1/22, квартира 19, ідентифікаційний код 21669457) на користь Військової частини НОМЕР_1 (09610, Київська обл., Рокитнянський р-н, с. Савинці, ідентифікаційний код НОМЕР_6 ) 427,50 грн. пені.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства Український науково-виробничий центр Промтекс (01042, м.Київ, ВУЛИЦЯ АКАДЕМІКА ФІЛАТОВА, будинок 1/22, квартира 19, ідентифікаційний код 21669457) на користь Військової прокуратури Центрального регіону України (01014, м.Київ, ВУЛИЦЯ БОЛБОЧАНА ПЕТРА, будинок 8, ідентифікаційний код 38347014) 153,68 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 21.08.2019.

Суддя С.О. Турчин