СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2019 р. Справа № 922/951/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Хачатрян В.С.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство "Гонтарівка" Інституту тваринництва НААНУ (вх.№1947Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 03.06.2019 (суддя Шарко Л.В., повний текст складено 03.06.2019) у справі №922/951/19

за позовом Інституту ветеринарної медицини Національної академії аграрних наук України, м. Київ;

до Державного підприємства "Дослідне господарство "Гонтарівка" Інституту тваринництва НААНУ, с. Гонтарівка, Вовчанський р-н., Харківська обл.;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національна академія аграрних наук України, м. Київ;

про стягнення 35740,27 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Інститут ветеринарної медицини Національної академії аграрних наук України, м. Київ звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з ДП "Дослідне господарство "Гонтарівка" Інституту тваринництва НААНУ с. Гонтарівка, заборгованість за договором №80 від 05.09.18р. про науковий супровід в сумі 35740,27 грн., яка складається з: 30000,00 грн. - заборгованість по договору; 5740,27 грн. - пеня. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.06.2019 у справі №922/951/19 в позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Дослідне господарство "Гонтарівка" Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України на користь Інституту ветеринарної медицини Національної академії аграрних наук України заборгованість за договором в сумі 30000,00 грн., пеню в сумі 5385,21 грн., судовий збір в сумі 1921,00 грн. Видано наказ після набрання рішенням законної сили. В частині стягнення пені в сумі 355,06 грн. відмовлено.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 03.06.2019 у справі №922/951/19 та прийняти нове у якому, в задоволенні позовної заяви Інституту ветеринарної медицини Національної академії аграрних наук України до ДП "Дослідне господарство "Гонтарівка" Інституту тваринництва НААНУ про стягнення 35740,27 грн - відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що виконавцем взагалі не було надано послуги, зазначені в пункті 1.1 Договору та позивач не має жодних підстав для нарахування відповідачу будь-якої заборгованості. Також, зазначає, що судом не взято до уваги правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 14.03.2018 к справі №903/333/17. Вказує, що на момент подачі позову строк договору сплив, виконавцем послуги надано не було та передоплата не повинна бути сплачена взагалі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2019 сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Хачатрян В.С.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.07.2019 у справі №922/951/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення господарського суду Харківської області від 03.06.2019 у справі №922/951/19. Встановлено строк позивачу та третій особі - не пізніше 10 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзиви на апеляційну скаргу, які повинні відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів відповідачу. Попереджено учасників справи, що апеляційна скарга буде розглянута в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу (вх.№6534 від 15.07.2019), в якому проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, прийнятим в результаті всебічного розгляду матеріалів справи та з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Третя особа не скористалась своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надала суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання Розпорядження №28-р від 04.09.2018 року Інститутом ветеринарної медицини НААН (виконавець) та ДП "Дослідне господарство "Гонтарівка" Інституту тваринництва НААНУ укладено договір №75 від 05.09.2018 року про науковий супровід з ДП "ДГ "Зоряне" Інституту садівництва НААН.

Відповідно до пункту 2.1 Договору загальна вартість послуг становить 60000,00 гривень в тому числі 20% ПДВ.

Відповідно до пункту 2.2 Замовник здійснює оплату шляхом 50% передоплати з моменту укладення договору, протягом 10 робочих днів, інші 50% суми - після підписання Акту про надані послуги протягом 10 робочих днів.

Таким чином, для проведення робіт відповідач мав сплатити предоплату (аванс) в розмірі 30000,00 грн., а решту лише після проведення робіт.

Станом на момент подання позовної заяви відповідач не виконав зазначений обов`язок та не перерахував позивачу передоплату.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд вказав, що станом на момент розгляду справи, відповідач не сплатив 30000,00 грн. заборгованості та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Відмовляючи частково в задоволенні вимоги про стягнення пені, судом вказано, що позивачем в порушення частини 6 статті 232 Господарського кодексу України здійснено розрахунок пені за період понад шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Місцевим судом вірно встановлено, що станом на момент розгляду справи, відповідач не сплатив 30000,00 грн. заборгованості та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Враховуючи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджував сплату заборгованості за договором у сумі 30000,00 грн., суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 30000,00 грн. заборгованості, правомірні та обґрунтовані, такі, що не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Відповідно до пункту 4.5 за недотримання строків сплати зазначених в п. 3.3 Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення за кожний день прострочення.

У відповіді на відзив, яка надійшла до суду 06.05.2019, позивач вказав про те, що під час укладання договору була допущена орфографічна помилка по застосуванні пені, оскільки в договорі взагалі відсутній пункт 3.3. Ціна та умови оплати зазначені в пунктах 2.1, 2.2.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

Здійснивши перерахунок, суд першої інстанції правомірно вказав, що позивачем здійснено розрахунок пені за період здійснено понад шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане. Відтак, колегія суддів погоджується яз висновком місцевого суду про задоволення вимоги про стягнення пені в розмірі 5385,21 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки виконавцем не проведено роботи, а отже немає підстав про перерахування оплати, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки перерахування 50% передоплати протягом 10 робочих днів з моменту підписання договору є обов`язком відповідача (замовника) згідно умов пункту 2.2 Договору.

Посилання апелянта на висновки Верховного Суду у справі №903/333/17 судова колегія не приймає до уваги, оскільки між сторонами у справі №903/333/17 склалися відносини з договору поставки. Натомість у даній справі предметом спірного договору є надання послуг.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються наявними в матеріалах справи документами.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення господарського суду Харківської області від 03.06.2019 у справі №922/951/19 без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені відповідачем, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство "Гонтарівка" Інституту тваринництва НААНУ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 03.06.2019 у справі №922/951/19 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.С. Хачатрян