РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.08.2019Справа № 910/4478/19

Суддя Господарського суду міста Києва ДЖАРТИ В. В., розглянувши без виклику (повідомлення) представників сторін в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Сергієнка Володимира Івановича

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Виробничого підрозділу "Запорізьке територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 52 611,02 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2019 Фізична особа-підприємець Сергієнко Володимир Іванович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі виробничого підрозділу "Запорізьке територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 52 611,02 грн, з яких 44 055,41 грн - основний борг, 761,96 грн - 3% річних за користування грошовими коштами, 4 577,61 грн - пеня, 3 216,04 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань з повної та своєчасної оплати товару, поставленого на підставі Договору поставки № УЗ/ЦБМЕС-18106/Ю від 16.07.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2019 вищевказану позовну заяву було залишено без руху та встановлений строк для усунення недоліків позовної заяви.

26.04.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 910/4478/19, ухвалено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

На виконання приписів чинного процесуального законодавства копія ухвали суду від 13.05.2019 про відкриття провадження у справі була направлена учасникам судового процесу та отримана уповноваженим представником позивача 03.06.2019 та уповноваженими представниками відповідача 17.05.2019 та 20.05.2019.

03.06.2019 до відділу автоматизованого документообігу, моніторингу виконання документів (канцелярії) суду надійшов відзив, в кому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у зв`язку з відсутністю предмету спору в частині стягнення 44 055,41 грн заборгованості за договором внаслідок сплати ним зазначеної суми заборгованості 20.05.2019. також відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в частині заявлених до стягнення сум штрафних санкцій з огляду на порушення положень частини 6 статті 232 Господарського кодексу України при здійсненні нарахування зазначених санкцій.

13.06.2019 до канцелярії суду надійшла заява позивача, відповідно до якої заявник зазначає про допущені в позовній заяві технічні описки щодо незазначення розміру відсотків річних заявлених до стягнення та просить вважати по тексту позовної заяви замість "процентів за користування чужими грошовими коштами" вірно викладеним "три відсотки річних від простроченої суми боргу".

Також, позивач заявляє про зменшення позовних вимог на суму сплаченої відповідачем основної заборгованості в сумі 44 055,41 грн та просить стягнути з відповідача 761,96 грн 3% річних за користування грошовими коштами, 4 577,61 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язання та 3 216,04 грн інфляційних збитків.

Розглянувши заяву позивача про зменшення позовних вимог, суд зазначає наступне.

За приписами пункту 2 частини 2 статті 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову. Аналогічна правова позиція викладена в пунктах 3.10-3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011.

З огляду на викладене, дотримуючись вище наведених норм процесуального законодавства, суд дійшов висновку про прийняття клопотання позивача та вирішив здійснювати подальший розгляд справи у межах заявлених позовних вимог з урахуванням зменшення, а саме щодо стягнення з відповідача 8 555,61 грн, з яких 761,96 грн 3% річних за користування грошовими коштами, 4 577,61 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язання та 3 216,04 грн інфляційних збитків.

Позивач відповідь на відзив не подав, водночас у поданій заяві повідомив про неотримання відзиву.

З матеріалів справи судом встановлено, що відзив подано відповідачем з додержанням порядку, встановленого частиною 5 статті 165 ГПК України та, на виконання пункту 2 частини 6 статті 165 ГПК України, до відзиву додано докази направлення відзиву на адресу позивача.

Також суд звертає увагу позивача, що він не був позбавлений права на ознайомлення з матеріалами справи, зокрема і з відзивом на позовну заяву.

Приймаючи до уваги, що позивач у строк, встановлений частиною 2 статті 251 ГПК України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2019, не подав до суду заперечення на відзив, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Будь яких заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Приписами статті 248 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

16.07.2018 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі головного інженера виробничого підрозділу "Запорізьке територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" ПАТ "Українська залізниця" (далі - відповідач, замовник, покупець, Залізниця) та Фізичною особою-підприємцем Сергієнко Володимиром Івановичем (далі - позивач, постачальник, ФОП Сергієнко) було укладено Договір поставки № УЗ/ЦБМЕС-18106/Ю (далі - Договір), за яким постачальник передає у власність замовника, а замовник - оплачує товар - м`ясо (язик яловичий, заморожений), визначений в асортименті, кількості та за цінами (далі - Товар), які зазначені у специфікації (Додаток № 1), що додається до договору про закупівлю і є його невід`ємною частиною. Постачальник передає у власність Замовника товар на умовах, зазначених у договорі.

Строки та порядок поставки було погоджено сторонами у розділі 5 Договору, зокрема : Товар має бути поставлений в обсягах і строки (періоди), які визначені Графіком поставки (Додаток № 2 до Договору). В межах конкретного періоду (кварталу) поставки Товару, визначеного Графіком поставки, постачальник зобов`язаний здійснити поставку Товару на підставі письмових заявок замовника у строки і обсягах, визначених в цих заявках, але не пізніше 7 робочих днів з моменту їх отримання в будь-який спосіб.

Товар постачається за рахунок та транспортом постачальника на умовах DDP в редакції "ІНКОТЕРМС 2010" на склад замовника: 75509 , Херсонська обл., Генічеський р- н, Генічеська гірка, вул . Набережна , буд. 33 пансіонат "Запоріжжя" та 75509, Херсонська обл., Генічеський р-н , Генічеська гірка, вул. Набережна, буд. 33 пансіонат "Прибій " виробничого підрозділу "Запорізьке територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" ПАТ "Українська залізниця".

Пунктом 5.7 Договору встановлено, що представник замовника при прийнятті Товару зобов`язаний звірити відповідність кількості і асортименту Товару, вказаному в рахунку-фактурі і накладній, розписатися за отримання Товару та видати представнику постачальника довіреність,що підтверджує право представника на отримання даної партії Товару.

Загальна сума Договору відповідно до пункту 6.4 складає 139 200,00 грн. Також, у пункті 1.4 Договору сторони дійшли згоди, що обсяг закупівель може бути зменшено замовником в залежності від реального фінансування.

У пункті 7.2 Договору сторони погодили, що розрахунки за поставлений товар здійснюються протягом 10 днів з дати реєстрації податкової накладної, оформленої та зареєстрованої у відповідності до вимог чинного законодавства України, та дати отримання замовником необхідних документів (копія залізничної накладної, оригінал рахунку-фактури, оригінал акту приймання-передачі). Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної.

Після виконання своїх зобов`язань, сторони складають акт звірки розрахунків (пункт 7.3. Договору).

У разі порушення строків оплати замовник сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати (пункт 10.2 Договору).

Строк дії Договору відповідно до його пункту 15.2 встановлений з моменту підписання до 31 грудня 2018 року включно, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивачем було поставлено відповідачу Товару на загальну суму 44 055,41 грн, що підтверджується наступними документами:

- товарно-транспортною накладною № ФПД:001302 та видатковою накладною № ФПД:001521 від 16.07.2018 на суму 7 836,96 грн, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) 13.08.2018 за № ;

- товарно-транспортною накладною № ФПД:001876 та видатковою накладною № ФПД:002362 від 24.07.2018 на суму 7 196,64 грн, яка зареєстрована в ЄРПН 13.08.2018 за № ;

- товарно-транспортною накладною № ФПД:002526 та видатковою накладною № ФПДЮ03140 від 28.07.2018 на суму 2 644,80 грн, яка зареєстрована в ЄРПН 13.08.2018 за № ;

- товарно-транспортною накладною № ФПД:003866 та видатковою накладною № ФПД:004776 від 07.08.2018 на суму 1 392,00 грн, яка зареєстрована в ЄРПН 29.08.2018 за № ;

- товарно-транспортною накладною № ФПД:003912 та видатковою накладною № ФПДЮ04777 від 07.08.2018 на суму 2 686,56 грн, яка зареєстрована в ЄРПН 29.08.2018 за № ;

- товарно-транспортною накладною № ФПД:004169 та видатковою накладною № ФПД:005309 від 11.08.2018 на суму 4 176,00 грн, яка зареєстрована в ЄРПН 29.08.2018 за № ;

- товарно-транспортною накладною № ФПДЮ04550 та видатковою накладною № ФПД:005768 від 11.08.2018 на суму 9 048,00 грн, яка зареєстрована в ЄРПН 29.08.2018 за № ;

- товарно-транспортною накладною № ФПДЮ04643 та видатковою накладною № ФПД:005974 від 16.08.2018 на суму 5 463,60 грн, яка зареєстрована в ЄРПН 12.09.2018 за № ;

- товарно-транспортною накладною № ФПДЮ04935 та видатковою накладною № ФПД:006324 від 11.08.2018 на суму 1 392,00 грн, яка зареєстрована в ЄРПН 29.08.2019 за № ;

- товарно-транспортною накладною № ФПДЮ06343 та видатковою накладною № ФПД:009074 від 24.08.2018 на суму 2 023,97 грн, яка зареєстрована в ЄРПН 12.09.2018 № ;

- товарно-транспортною накладною № ФПД:006803 та видатковою накладною № ФПД:009307 від 01.09.2018 на суму 194,88 грн, яка зареєстрована в ЄРПН 25.09.2018 за № .

Однак, за твердженням позивача, яке не спростовується відповідачем, останній в порушення умов укладеного Договору не здійснив оплату за отриманий Товар своєчасно та в повному обсязі, зокрема

У зв`язку з чим станом на момент звернення позивача до суду заборгованість відповідача за отриманий на підставі Договору Товар складала 44 055,41 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивачем направлялася на адресу відповідача претензія вих. № 133 від 23.10.2018 щодо сплати заборгованості, проте заборгованість сплачено не було.

З огляду на викладені вище обставини, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача 52 611,02 грн, з яких 44 055,41 грн - основний борг, 761,96 грн - 3% річних за користування грошовими коштами, 4 577,61 грн - пеня, 3 216,04 грн - інфляційні втрати.

З матеріалів справи вбачається та сторонами визнано, що після відкриття провадження у справі 20.05.2019 на підставі платіжного доручення № 18548030 (№ 11) відповідачем було сплачено основну заборгованість за Договором в сумі 44 055,41 грн.

Водночас, заявлені до стягнення пеня, 3 проценти річних та інфляційні втрати сплачено не було. Після прийняття судом заяви позивача про зменшення позовних вимог предметом розгляду у справі є стягнення 8 555,61 грн, з яких 761,96 грн - 3% річних за користування грошовими коштами, 4 577,61 грн - пеня, 3 216,04 грн - інфляційні втрати.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статей 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами договір за своєю природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України. Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських, згідно статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України та у відповідності до приписів статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 712 Цивільного кодексу України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 2, 3 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято Товар на загальну суму 44 055,41 грн, про що свідчать належним чином оформлені, підписані уповноваженими представниками сторін видаткові накладні та товарно-транспортні накладні, копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом вище, строк оплати, погоджений сторонами в пункті 7.2 Договору, становить 10 днів з дати реєстрації податкової накладної, оформленої та зареєстрованої у відповідності до чинного законодавства України та дати отримання замовником необхідних документів.

Враховуючи зазначене судом встановлено, що, враховуючи положення Договору, Товар, отриманий за видатковими накладними № ФПД:001521 від 16.07.2018, № ФПД:002362 від 24.07.2018 та № ФПДЮ03140 від 28.07.2018, які були зареєстровані 13.08.2019 мав бути оплачений до 23.08.2019 включно; Товар, отриманий за видатковими накладними № ФПД:004776 від 07.08.2018, № ФПДЮ04777 від 07.08.2018, № ФПД:005309 від 11.08.2018, № ФПД:005768 від 11.08.2018 та № ФПД:006324 від 11.08.2018, які були зареєстровані в ЄРПН 29.08.2018 мав бути оплачений до 10.09.2018 включно; Товар, отриманий за видатковими накладними № ФПД:005974 від 16.08.2018 та № ФПД:009074 від 24.08.2018, які були зареєстровані в ЄРПН 12.09.2018 мав бути оплачений до 25.09.2018 включно; Товар, отриманий за видатковою накладною № ФПД:009307 від 01.09.2018, яка зареєстрована в ЄРПН 25.09.2018 мав бути оплачений до 05.10.2018 включно.

Заборгованості за Договором в сумі 44 055,41 грн визнано відповідачем у підписаному представниками сторін Акті звірки взаємних розрахунків станом на 06.12.2018 та в подальшому було сплачено на підставі платіжного доручення № 18548030 (№11) від 20.05.2019.

За частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, враховуючи умови укладеного Договору, а саме його пункт 7.2 та дати здійснення оплат за отриманий товар, позивачем доведено факт виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з пропуском погодженого сторонами строку.

Враховуючи те, що відповідачем було здійснено оплату за отриманий Товар з порушенням встановленого строку, позивачем заявлено до стягнення 4 577,61 грн пені, нарахованої на підставі пункту 10.2 Договору, нарахованої за період з 24.08.2018 по 04.04.2019.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою. За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з частиною 3 вказаної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України). Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що позивачем невірно визначено період нарахування пені, а саме не враховано приписи частини 6 статті 232 Господарського кодексу України щодо обмеження періоду нарахування штрафних санкцій.

З огляду на наведене вище суд вбачає, що вірними для нарахування штрафних санкцій (пені) є:

- за видатковими накладними № ФПД:001521 від 16.07.2018, № ФПД:002362 від 24.07.2018 та № ФПДЮ03140 від 28.07.2018 - з 24.08.2018 -18.02.2019;

- за видатковими накладними № ФПД:004776 від 07.08.2018, № ФПДЮ04777 від 07.08.2018, № ФПД:005309 від 11.08.2018, № ФПД:005768 від 11.08.2018 та № ФПД:006324 від 11.08.2018 - з 11.09.2018 по 09.03.2019;

- за видатковими накладними № ФПД:005974 від 16.08.2018 та № ФПД:009074 від 24.08.2018 - з 25.09.2018 по 23.03.2019;

- за видатковою накладною № ФПД:009307 від 01.09.2018 - з 06.10.2018 по 03.04.2019.

Враховуючи зазначене вище, за перерахунком суду, здійсненим з урахуванням положень частини 6 статті 232 ГК України, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню частково в сумі 3 826,70 грн.

Окрім пені, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 процентів річних за користування грошовими коштами в розмірі 761,96 грн та 3 216,04 грн - інфляційних втрат

Щодо заявлених до стягнення 3 процентів річних суд зазначає наступне.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу і відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічні висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 процентів річних, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині суми, оскільки при розрахунку позивачем було допущено арифметичні помилки.

Тож, за перерахунком суду, сума 3 % річних за прострочення відповідачем оплати поставленого Товару в розрізі кожної окремої видаткової накладної становить 733,07 грн, а відповідні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розглянувши вимогу позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат суд дійшов висновку про наступне.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (підпункт 3.2 пункт 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

Отже, право кредитора вимагати суму боргу з урахуванням індексу інфляції за вересень 2018 року виникло по закінченню вересня 2018 року у жовтні 2018 року на підставі повідомлення Державної служби статистики України про індекс споживчих цін у вересні 2018 року. Аналогічно судом було визначено періоди для нарахування інфляційних втрат за жовтень 2018 року - березень 2019 року.

З урахуванням зазначеного вище, суд здійснив перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат та встановив, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково та до стягнення з відповідача належить 3 201,37 грн інфляційних втрат.

Приписами статей 76-77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Сергієнка Володимира Івановича до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Виробничого підрозділу "Запорізьке територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 8 555,61 грн підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 826,70 грн пені, 733,07 грн 3 % річних та 3 201,37 грн інфляційних втрат.

Відповідно до приписів статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця Сергієнка Володимира Івановича до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Виробничого підрозділу "Запорізьке територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 8 555,61 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, Печерський район, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі Виробничого підрозділу "Запорізьке територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03035, місто Київ, Шевченківський район, вулиця Льва Толстого, будинок 61; ідентифікаційний код 41149437) на користь Фізичної особи-підприємця Сергієнка Володимира Івановича ( АДРЕСА_8 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 3 826,70 грн (три тисячі вісімсот двадцять шість гривень 70 копійок) пені, 733,07 грн (сімсот тридцять три гривні 07 копійок) 3 % річних, 3 201,37 грн (три тисячі двісті одну гривню 37 копійок) інфляційних втрат та 1 742,62 грн (одну тисячу сімсот сорок дві гривні 62 копійок) судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ