ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2019 р. Справа№ 925/9/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Пашкіної С.А.

Мартюк А.І.

за участю секретаря судового засідання Короля Д.А.

за участю учасників справи:

від позивача - Панченко В.В.;

від відповідача - Гричаненко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства "Вересень +"

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 12.03.2019 (повний текст складено 25.03.2019)

у справі №925/9/18 (суддя Спаських Н.М.)

за позовом Виконавчого комітету Черкаської міської ради

до Приватного підприємства "Вересень +"

про стягнення 3 301 188,12 грн.

ВСТАНОВИВ:

Виконавчий комітет Черкаської міської ради (далі - позивач, Виконавчий комітет Черкаської міської ради) звернувся до Господарського суду Черкаської області про стягнення з Приватного підприємства "Вересень +" (далі - відповідач, ПП «Вересень+») 3 301 188,12 грн. плати за фактичне користування місцями, які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Черкаси, під розміщенням рекламних конструкції відповідача, за період з 01.11.2014 по 01.11.2017.

Позов обґрунтовано фактом неукладення відповідачем договору із позивачем щодо встановлення спеціальних конструкцій для розміщення реклами, проте, внаслідок використання рекламних конструкцій, у відповідача виник обов`язок з сплати грошових коштів за користування місцями, які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Черкаси, під розміщенням рекламних конструкції відповідача, за період з 01.11.2014 по 01.11.2017.

Відповідач проти заявленого позову заперечував посилаючись на відсутність договору між сторонами, незаконність та необґрунтованість позовних вимог, тривалу протидію позивачем відповідачу у продовженні дозволів на розміщення рекламної продукції. Крім того, відповідачем у заяві від 21.02.2019 заявлено про застосування до вимог позивача строку позовної давності згідно з ст. 256, ст. 257 Цивільного кодексу України та відмову у позові на підставі ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 12.03.2019 у справі №925/9/18 позов Виконавчого комітету Черкаської міської ради задоволено частково, вирішено стягнути з Приватного підприємства "Вересень +" на користь Черкаської міської ради 3 115 102,78 грн. плати за фактичне користування місцями, які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Черкаси, під розміщенням рекламних конструкції за період з 02.01.2015 по 01.11.2017 із зарахуванням на рахунок №3002, одержувач УК у м. Черкасах/Черкаси/24060300, , МФО 899998 Банк Казначейство України та 46 726,54 грн. на відшкодування сплаченого судового збору. В решті вимог у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за належним розрахунком та в межах 3-річного строку позовної давності позивач має право на стягнення лише 3 115 102,78 грн. плати за фактичне користування місцями, які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Черкаси, під розміщенням 85 власних рекламних конструкцій відповідача за період з 02.01.2015 по 01.11.2017 (91620,67 х 34 місяці). Адреси місць розташування рекламних конструкцій судом першої інстанції перевірено за позовною заявою, договором купівлі-продажу відповідача від 05.01.2011 року та за ухвалою про накладення арешту на майно від 27.11.2018. У задоволенні решти позовних вимог судом першої інстанції відмовлено у зв`язку з помилками у розрахунках та застосуванням строку позовної давності до вимог позивача щодо стягнення плати за листопад та грудень 2014 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач (Приватне підприємство "Вересень +") звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 12.03.2019 у справі №925/9/18 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог по стягненню з Приватного підприємства "Вересень +" 3 301 188,12 грн. у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Зокрема, скаржник посилався на те, що судом першої інстанції при вирішенні спору неправильно застосовано приписи пункту 9.13 Порядку розміщення зовнішньої реклами у м. Черкаси, ст. 16 Закону України «Про рекламу», п. 5 ст. 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», ст. 11 Цивільного кодексу України. Також, скаржник наголошував, що позивачем не було доведено факту саме використання відповідачем рекламних конструкцій розповсюджувачами реклами, як невірно застосовано формулу обрахунку. Крім того, в рамках розгляду справи № К/800/18348/14 постановою суду касаційної інстанції адміністративної юрисдикції задоволено позов відповідача та зобов`язано Департамент архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради продовжити термін дії дозволів згідно заяви ПП «Вересень+» від 24.07.2013, проте, вказане рішення суду, яке набрало законної сили, залишилось невиконаним, договори про використання рекламних місць - є неукладеними, а отже, у відповідача відсутній обов`язок сплачувати відповідну плату, а позивачем не було доведено виникнення такого обов`язку у відповідача.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2019 апеляційну скаргу Приватного підприємства "Вересень +" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Зубець Л.П., суддів Мартюк А.І., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.04.2019 апеляційну скаргу Приватного підприємства "Вересень +" на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.03.2019 у справі №925/9/18 залишено без руху, надавши скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків, а саме, подати до Північного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору в розмірі 74 276, 73 грн.

13.05.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про долучення матеріалів до справи, відповідно до якого останній просить долучити квитанцію №1_12 від 11.05.2019 про сплату судового збору в розмірі 74 276, 73 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 925/9/18 за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Вересень +" на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.03.2019 у справі №925/9/18, призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 17.06.2019, встановлено строк на подання відзиву на апеляційну скаргу не пізніше 04.06.2019.

05.06.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Виконавчого комітету Черкаської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу (направлений на адресу суду засобами поштового зв`язку 03.06.2019 згідно відбитку поштового штемпеля на конверті), у якому позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Позивач посилався на те, що судом першої інстанції при вирішенні спору вірно встановлено, що відповідач є власником 109 рекламних щитів за договорами купівлі - продажу від 05.01.2011. При цьому, між попереднім власником рекламних щитів та виконавчим комітетом Черкаської міської ради укладено договори на тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів, які перебувають у комунальній власності територіальної громади м.Черкаси, і попередній власник щитів розміщував щити та рекламу на них на підставі рішення виконкому Черкаської міської ради № 1203 від 22.09.2009 «Про переоформлення дозволів на розміщення зовнішньої реклами», і попередній власник відмовився від розміщення щитів на користь відповідача з моменту переходу у власність відповідача відповідних щитів. При цьому, обов`язок відповідача сплатити плату за користування місцями для розміщення реклами ґрунтується на п. 9.13 Порядку розміщення зовнішньої реклами у м. Черкаси, ст. 16 Закону України «Про рекламу», п. 5 ст. 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», ст. 11 Цивільного кодексу України, і не залежить від умов продовження або не продовження дії відповідних дозволів. При цьому, позивачем листом від 14.11.2018 № 4245-01-14 направлявся відповідачу примірник договору щодо користування місцями для реклами. Крім того, доказом того, що придбані відповідачем рекламні щити фактично знаходяться на місцях свого розташування за весь спірний період і на час розгляду справи суд вважає і ту обставину, що відповідач звертався до позивача за продовженням дозволів на розташування реклами у 2011, 2013, 2018 роках, про що свідчать звернення відповідача та листування з цього приводу між сторонами також у грудні 2018 та в січні 2019 року. Якби щитів не було в наявності, у відповідача немає сенсу отримувати дозволи під розміщення на них реклами.

Додатково у відзиві на апеляційну скаргу позивач посилався на те, що ним при розрахунку плати за користування місцями для розміщення реклами використано формулу розрахунку плати за право тимчасового користування місцями під рекламними засобами із додатку № 3 до Порядку розміщення зовнішньої реклами у м. Черкаси та всі складові цієї формули, і здійснено розрахунок за розташування 85 рекламних щитів. Також, позивач наголошував на правомірності висновків суду першої інстанції про відхилення доводів відповідача про застосування строку позовної давності до вимог позивача, за виключенням вимог за листопад та грудень 2014 року.

24.06.2019 розгляд справи №925/9/18 за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Вересень +" на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.03.2019 - не відбувся, у зв`язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П. на лікарняному.

У зв`язку з перебуванням судді Мартюк А.І., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, здійснити призначення справи та її розгляд у визначеному складі суду - неможливо.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2019 для розгляду справи №925/9/18 за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Вересень +" сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Зубець Л.П., судді Калатай Н.Ф., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.06.2019 справу № 925/9/18 прийнято до провадження колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Зубець Л.П., судді Калатай Н.Ф., Буравльов С.І.; справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 12.08.2019.

У зв`язку з перебуванням суддів Калатай Н.Ф., Буравльова С.І., які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустках, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2019, для розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), судді Пашкіна С.А., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2019 справа №925/9/18 за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Вересень +" на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.03.2019 прийнята до провадження колегії суддів у складі головуючий суддя - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), судді Пашкіна С.А., Мартюк А.І.

В судовому засіданні 12.08.2019 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В судовому засіданні 12.08.2019 представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до п. 13) пп. а) ч. 1 ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, зокрема, належать власні (самоврядні) повноваження щодо надання дозволу в порядку, встановленому законодавством, на розміщення реклами.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЗУ "Про рекламу" розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067 "Про затвердження типових правил розміщення зовнішньої реклами" встановлено, що зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил. Плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування (п. 3,32 Типових правил).

Матеріалами справи підтверджується та не заперечувалось учасниками справи, 17.06.2009 рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 752 затверджено:

- Порядок розміщення зовнішньої реклами у м. Черкаси згідно з Додатком № 1;

- Примірний договір на тимчасове користування місцем ( для розміщення рекламних засобів та встановлення пріоритету на їх розміщення), яке перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Черкаси, або повноваження щодо розпорядження якими здійснюють органи місцевого самоврядування м. Черкаси, згідно з Додатком № 2;

- Порядок визначення розміру плати за право тимчасового користування місцями (для розміщення рекламних засобів та встановлення пріоритету на їх розміщення), які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Черкаси, або повноваження щодо розпорядження якими здійснюють органи місцевого самоврядування, згідно з додатком № 3.

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 03.07.2012 № 968 затверджено схему розміщення спеціальних рекламних конструкцій та внесено зміни до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 17.06.2009 № 725 "Про затвердження порядку розміщення зовнішньої реклами у м. Черкаси".

У відповідності до ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Аналогічні положення передбачені ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування".

Позивач доводив, що розміщення зовнішньої реклами в м. Черкаси проводиться відповідно до вимог статті 16 Закону України "Про рекламу", постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067 "Про затвердження типових правил розміщення зовнішньої реклами", рішень Черкаської міської ради від 04.06.2009 № 4-1190 "Про приведення у відповідність до вимог чинного законодавства процедури розміщення зовнішньої реклами у м. Черкаси" та виконавчого комітету Черкаської міської ради від 17.06.2009 № 752 "Про затвердження Порядку розміщення зовнішньої реклами у м. Черкаси", від 03.07.2012 № 968 "Про затвердження схеми розміщення спеціальних рекламних конструкцій та внесення змін до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 17.06.2009 № 752 "Про затвердження Порядку розміщення зовнішньої реклами у м. Черкаси".

При цьому, до повноважень департаменту архітектури, містобудування та інспектування, а саме: відділу реклами та дизайну міського середовища, який є робочим органом з питань реклами та структурним підрозділом департаменту належить: розгляд заяв розповсюджувачів зовнішньої реклами; прийняття рішення про встановлення пріоритету заявника на місце розташування рекламного засобу, продовження строку, на який встановлено зазначений пріоритет, або про відмову в установленні такого пріоритету; внесення змін у дозвіл; переоформлення дозволу; підготовка пропозицій та відповідних проектів рішень на розгляд виконавчого органу ради щодо надання дозволу, відмови в наданні дозволу, щодо продовження терміну дії дозволу або відмови в продовженні терміну дії, щодо скасування дозволу та демонтажу рекламних засобів.

До повноважень виконавчого комітету Черкаської міської ради належить: вирішення питань щодо надання дозволу на розміщення зовнішньої реклами або відмови в наданні дозволу; продовження терміну дії дозволу або відмови в продовженні терміну дії дозволу; скасування дозволу; затвердження переліку рекламних конструкцій, які підлягають демонтажу.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідач не заперечував, що він є власником 109 рекламних щитів, які ним придбані за договором купівлі-продажу від 05.01.2011.

Також, матеріали справи свідчать, що 02.10.2009 між Виконавчим комітетом Черкаської міської ради та попереднім власником рекламних щитів було укладено договори № 211 (а.с. 60-63 том 1), № 241 (а.с. 66-69 том 1), № 251 (а.с. 71-74 том 1) № 421 (а.с. 76-79 том 1), № 431 (а.с. 80-83 том 1), № 471 (а.с. 85-88 том 1), № 501 (а.с. 90-93 том 1), № 531 (а.с. 95-98 том 1), № 541 (а.с. 99-102 том 1), № 651 (а.с. 104-107 том 1) на тимчасове користування місцем (для розміщення рекламних засобів та встановлення пріоритету на їх розміщення), яке перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Черкаси, або повноваження щодо розпорядження якими здійснюють органи місцевого самоврядування м. Черкаси.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правовідносини за вказаними договорами стосуються виключно осіб, між якими їх укладено і умови наведених правочинів, зокрема і щодо визначення вартості розміщення конструкцій та їх фізичних характеристик - не можуть розповсюджуватись на правовідносини позивача та відповідача в контексті спірних правовідносин.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що пунктами 1.2. та 1.3. договору купівлі-продажу від 05.01.2011 року (а.с. 16-20 том 2), за яким відповідач став власником 109 рекламних щитів по м. Черкаси, попередній власник розміщував щити та рекламу на них на підставі рішення виконкому Черкаської міської ради № 1203 від 22.09.2009 "Про переоформлення дозволів на розміщення зовнішньої реклами". Попередній власник щитів відмовився від права розміщення щитів на користь відповідача з моменту підписання акту приймання-передачі щитів, який є додатком до вказаного договору.

Суд апеляційної інстанції дослідивши умови вказаного договору дійшов висновку, що правовідносини за вказаним договором стосуються саме його сторін в контексті набуття права власності на майно (рекламні конструкції). Проте, вказаний договір жодним чином не встановлює і не породжує для відповідача обов`язку в розумінні ст. 11 Цивільного кодексу України здійснювати плату за користування місцями для розміщення конструкцій, оскільки у м. Черкаси сплата такої плати унормована Порядком розміщення зовнішньої реклами у м. Черкаси, затвердженим рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 752 від 17.06.2009.

Пунктом 1.2. Порядку розміщення зовнішньої реклами у м. Черкаси визначено, що цей порядок регулює окремі відносини між органом місцевого самоврядування та фізичними і юридичними особами щодо:

- розміщення зовнішньої реклами на території м. Черкаси;

- порядку надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами;

- укладення договорів на тимчасове користування місцями для розміщення спеціальних конструкцій;

- встановлення спеціальних конструкцій на місцях, наданих у користування.

За змістом Порядку, для здійснення діяльності у сфері реклами зацікавлена особа повинна укласти з виконкомом Черкаської міської ради договір на тимчасове користування місцем для розміщення рекламних засобів, а також отримати дозвіл на розміщення зовнішньої реклами на цьому рекламному засобі на певний строк та у певному місці.

Пунктом 9.1 Порядку розміщення зовнішньої реклами у м. Черкаси визначено, що підставою для нарахування та внесення розповсюджувачем реклами відповідної плати є договір.

Як свідчать матеріали справи, і що не заперечувалось сторонами, договір для розташування спеціальних конструкцій - між сторонами у встановленому порядку не укладено внаслідок розбіжностей між сторонами стосовно його умов.

Крім того, в рамках розгляду справи № К/800/18348/14 постановою суду касаційної інстанції адміністративної юрисдикції задоволено позов відповідача та зобов`язано Департамент архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради продовжити термін дії дозволів згідно заяви ПП «Вересень+» від 24.07.2013.

Відповідно до п. 7.2.1. Порядку, у разі набуття права власності на рекламний засіб іншою особою або передачі його в оренду дозвіл підлягає переоформленню. Особа, яка набула право власності на рекламний засіб або орендувала його, протягом одного місяця з дня виникнення права власності (користування) рекламним засобом звертається до робочого органу із заявою у довільній формі про переоформлення дозволу.2

28.04.2017 виконавчим комітетом Черкаської міської ради було прийнято рішення №442, яким доручено департаменту архітектури та містобудування продовжити термін дії дозволів згідно з заявою ПП "Вересень+" від 24.07.2013.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що надання відповідачу дозволу на розміщення зовнішньої реклами свідчить про надання йому права розміщувати рекламу на рекламних конструкціях, площа яких, місце розташування яких, конфігурація визначають ціну користування рекламною конструкцією для розміщення реклами, і ціна відповідного користування є істотною умовою господарського договору, яка узгоджується сторонами у визначеному порядку, зокрема внаслідок укладення відповідного договору.

Відповідно до п. 9.13. Порядку розміщення зовнішньої реклами у м. Черкаси, яким передбачено, що у випадку виявлення використання розповсюджувачами зовнішньої реклами місць, які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Черкаси або повноваження щодо розпорядження якими здійснюють органи місцевого самоврядування, без укладення договорів для розташування спеціальних конструкцій та/або без дотримання дозволу (фактичне користування) виконавчий комітет має право отримати плату за фактичне користування такими місцями за весь час їх використання.

Суд апеляційної інстанції дослідивши наведений Порядок розміщення зовнішньої реклами у м. Черкаси встановив, що пунктом 9.13 наведеного прядку передбачено саме право виконкому отримати плату за фактичне користування такими місцями за весь час їх використання, проте, порядок реалізації такого права - вказаним порядком не унормовано, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у даному випадку підлягають застосуванню норми чинного законодавства стосовно реалізації особою права на отримання певних коштів та порушення іншою особою зобов`язальних правовідносин. Тобто, підставою виникнення відповідного права у позивача є факт використання особою чітко визначеної рекламної конструкції у певний період.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що в контексті принципу диспозитивності господарського судочинства, закріпленого у ст. 2, 14 Господарського процесуального кодексу України, на позивача в межах його звернення, покладається процесуальний обов`язок довести наявність у нього певного права у спірних правовідносинах, зокрема внаслідок наявності факту використання особою рекламної конструкції, як довести і порушення відповідачем права позивача, що в сукупності підлягає доведенню на підставі доказів, які подаються особою в обгрунтування заявлених нею вимог.

Проте, дослідивши наявні матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем ні на стадії розгляду справи судом першої інстанції, ні під час апеляційного провадження у справі в суді апеляційної інстанції не надано належних, допустимих та достатніх доказів в розумінні ст. ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України доказів знаходження рекламних щитів, які належать відповідачу у кількості 109 штук, і перелік яких наведено в позовній заяві - на місцях свого розташування за весь спірний період, як не доведено і факту використання відповідачем чітко визначеної рекламної конструкції у певний період.

З доводами суду першої інстанції як на підставу відмови у позові на те, що такі заперечення відповідач висловив вже на стадії розгляду справи по суті, не пославшись на них у відзиві на позов, і які судом першої інстанції не прийняті з огляду на приписи ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, - суд апеляційної інстанції не погоджується та вважає, що оскільки саме на позивача покладено обов`язок доведення своїх вимог належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні приписів ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України своїх вимог, а неподання відповідачем таких заперечень разом з відзивом жодним чином не спростовує обов`язок суду першої інстанції здійснити перевірку саме доводів позивача у наведеній частині в контексті підстав позову щодо доведення саме використання відповідачем місць для розміщення реклами у певних точках міста Черкаси згідно визначеної зональності у спірний період.

При цьому, посилання позивача на те, що вказані рекламні конструкції розташовуються на тих самих місцях, які використовувались попереднім власником відповідних конструкцій - судом апеляційної інстанції відхиляється як правова підстава виникнення у відповідача обов`язку щодо здійснення оплати за користування місцями для розташування рекламних конструкцій, і як зазначалось вище, набуття позивачем права власності на відповідні конструкції не свідчить про автоматичний перехід до позивача обов`язку сплачувати за відповідні місця в розмірі, який існував у попереднього власника конструкцій на підставі відповідних договорів.

В свою чергу, з висновками суду першої інстанції про те, що доказом знаходження рекламних щитів, які належать відповідачу у кількості 109 штук, на місцях свого розташування за весь спірний період є те, що відповідач звертався до позивача за продовженням дозволів на розташування реклами у 2011, 2013, 2018 роках, про що свідчать звернення відповідача та листування з цього приводу між сторонами також у грудні 2018 та в січні 2019 року, а також ухвала слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.11.2018, якою накладено арешт на рекламні щити в кількості 127 штук, серед яких є і рекламні щити, що стосуються предмета спору у даній справі - суд апеляційної інстанції не погоджується, оскільки вказані документи не можуть бути прийняті саме в якості належних, допустимих та достатніх доказів в розумінні ст. ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України саме розміщення рекламних конструкцій, перелік яких міститься у позові з огляду на наступне.

Стосовно листування між сторонами (листи відповідача №27/08 від 27.08.2018, від 03.07.2017 №23, від 28.12.2108 №147, від 24.07.2013 № 22 від 11.02.2011 №12, листи Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради від 14.11.2018 №4245-01-14, від 08.06.2017 №2064-01-14, від 29.01.2019 №25714-01-14, лист Черкаської міської ради від 22.11.2013 №3575-01-14), судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується наявними матеріалами справи, що між сторонами відбувалось листування стосовно продовження дії дозволів на розміщення реклами у 2011, 2013, 2018 роках, спірних питань стосовно оформлення таких дозволів, розгляду спору в адміністративній справі №К/800/18348/14 та виконання судового рішення по ній, спірних питань стосовно умов договорів на використання місць для розміщення рекламних конструкцій. Проте, вказане листування не є допустимим доказом в підтвердження факту використання відповідачем у спірний період місць для реклами саме тієї конфігурації, площі та за адресами, які наведені позивачем у позові.

Не підтверджує вказаного факту використання відповідачем у спірний період місць для реклами саме тієї конфігурації, площі та за адресами, які наведені позивачем у позові і ухвала слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.11.2018, якою накладено арешт на відповідні конструкції в рамках відповідного кримінального провадження, оскільки вказана ухвала встановлює для власника конструкцій заборону реалізовувати повноваження власника по відношенню до певних об`єктів. Крім того, у вказаній ухвалі суду не наведено ні площ, ні конфігурацій відповідних об`єктів, у зв`язку з чим у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для висновку щодо тотожності об`єктів, які наведені позивачем у позові та частини об`єктів, наведених в ухвалі слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.11.2018.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує і те, що Порядок визначення розміру плати за право тимчасового користування місцями (для розміщення рекламних засобів та встановлення пріоритету на їх розміщення), які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Черкаси, або повноваження щодо розпорядження якими здійснюють органи місцевого самоврядування, затверджений рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 752 від 17.06.2009 та в який в подальшому внесено зміни рішенням від 03.07.2012 № 968, містить формулу визначення плати за право тимчасового користування місцями для розміщення рекламних засобів, яка враховує такі показники як площа проекції, коефіцієнт зональності, коригуючи коефіцієнти в залежності від заповненості або незаповненості сюжетом рекламного засобу, його виду (динамічний, бігборд, тощо). Проте, як зазначалось вище, позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів в розумінні ст. ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України доказів знаходження рекламних щитів, які належать відповідачу у кількості 109 штук, і перелік яких наведено в позовній заяві - на місцях свого розташування за весь спірний період, як не доведено і факту використання відповідачем у спірний період місць для реклами саме тієї конфігурації, площі та за адресами, які наведені позивачем у позові.

При цьому, Порядок розміщення зовнішньої реклами у м. Черкаси затверджений рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 752 від 17.06.2009 та в який в подальшому внесено зміни рішенням від 03.07.2012 № 968, у пункті 11.2 визначає, що контроль за додержанням цього порядку здійснюють:

- Департамент муніципальної інспекції Черкаської міської ради, як спеціально уповноважений орган, який здійснює контроль за виконанням розповсюджувачами реклами та рекламодавцями вимог даного Порядку, організовує відповідно до рішень виконавчого органу ради демонтаж самовільно встановлених рекламних засобів;

- робочий орган та інші органи згідно з актами законодавства згідно своєї компетенції.

Крім того, повноваження вказаних вище органів передбачені також пунктами 11.3 Порядку розміщення зовнішньої реклами у м. Черкаси затверджений рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 752 від 17.06.2009 та в який в подальшому внесено зміни рішенням від 03.07.2012 № 968, які наділені повноваженнями щодо контролю за дотриманням вказаного порядку, зокрема, і щодо демонтажу рекламних засобів у випадах, передбачених п. 12.3 наведеного порядку. Таким чином, вказаний Порядок покладає на власника відповідних конструкції зобов`язання оформити відповідну дозвільну документацію, а на виконавчий орган Черкаської міської ради - зобов`язання щодо контролю за виконанням розповсюджувачами реклами та рекламодавцями вимог даного Порядку (зокрема правом демонтажу рекламних засобів внаслідок несплати плати протягом 3 місяців) і наділяє останнє правом стягнути кошти за розміщення рекламного засобу. При цьому, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази складання позивачем, як уповноваженим органом щодо контролю за дотриманням Порядку розміщення зовнішньої реклами у м. Черкаси, будь-яких документів стосовно дотримання та/або недотримання відповідачем вимог даного Порядку щодо спірних рекламних конструкцій в підтвердження факту розміщення таких за визначеними у позові адресами.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції встановив, що Порядком розміщення зовнішньої реклами у м. Черкаси не передбачено механізму реалізації такого права, а отже, реалізація такого права повинна здійснюватись позивачем з дотриманням вимог законодавства та з урахуванням приписів цивільного законодавства щодо підстав виникнення зобов`язання та доведення розміру та строку настання відповідного грошового зобов`язання, зокрема внаслідок укладення відповідного договору, що узгоджується з приписами ст. 638, 639, 640 Цивільного кодексу України та п. 9.1 Порядку розміщення зовнішньої реклами у м. Черкаси затверджений рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 752 від 17.06.2009 та в який в подальшому внесено зміни рішенням від 03.07.2012 №968.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновку, що відповідач не надав суду доказів, що позивач вчиняв відповідачу перешкоди в укладенні договорів для оформлення відносин щодо плати за користування місцями під розміщенням рекламних конструкцій та не надавав суду доказів того, що він зі свого боку звертався до суду за спонуканням позивача до укладення таких договорів.

Проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що обставини укладення відповідних договорів в контексті спірних правовідносин у даному спорі, не впливають на правову оцінку спірних правовідносин, оскільки позивач вказує на наявність у відповідача обов`язку оплатити вартість користування місцем за розміщення рекламного засобу певної конфігурації та розташування у певному місці в спірний період з огляду на приписи п. 9.13 вищенаведеного Порядку, а оформлення сторонами договірних відносин з цього питання не впливає на обов`язок позивача довести в межах даного спору факт як розміщення відповідачем рекламних засобів у певному місці певної конфігурації, так і довести інші складові формули визначення плати за право тимчасового користування місцями для розміщення рекламних засобів, чого позивачем здійснено не було в розумінні приписів ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні стосовно застосування показників відповідної формули розрахунку з урахуванням того, що показник розміру площі горизонтальної /вертикальної проекції рекламного засобу S позивачем обраховано з відомостей Додатків 1 до кожного із договорів із попереднім власником рекламних щитів, які при укладенні договору купівлі-продажу із відповідачем по справі від 05.01.2011 року не були змінені чи уточнені - оскільки як зазначалось вище, правовідносини за вказаними договорами стосуються виключно осіб, між якими він укладено і умови наведених правочинів, зокрема і щодо визначення вартості розміщення конструкцій та їх фізичних характеристик - не можуть розповсюджуватись на правовідносини позивача та відповідача в контексті спірних правовідносин.

З урахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги виконавчого комітету Черкаської міської ради про стягнення з відповідача 3 301 188, 12 грн. плати за фактичне користування місцями, які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Черкаси, під розміщенням рекламних конструкції відповідача, за період з 01.11.2014 по 01.11.2017 - не є законними та обґрунтованими, не були доведені належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні ст.ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, а тому задоволенню не підлягають з огляду на їх безпідставність.

Крім того, як свідчать матеріали справи, відповідач до прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення, подав суду заяву від 21.02.2019 про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст.267 ЦК України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

В свою чергу, оскільки прав та охоронюваних законом інтересів позивачів, про захист яких він просить суд у позові, відповідачем не порушено, і за наслідками апеляційного розгляду справи суд апеляційної інстанції відмовив позивачу у позові по суті в зв`язку з їх безпідставністю, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

Крім того, ч. 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції, керуючись правами, наданими ч. 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, зазначає наступне.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні присудив до стягнення з відповідача на користь Черкаської міської ради спірні грошові кошти. При цьому, позивачем - виконавчим комітетом Черкаської міської ради такої вимоги ні у позові, ні у заявах по суті спору - не заявлялось, і спірні кошти виконавчий комітет Черкаської міської ради просив стягнути саме на його користь, а не на користь Черкаської міської ради, чим порушено приписи ст.ст. 14, 45, 171 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, найшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову з підстав, наведених у даній постанові.

Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином: за подачу позову судовий збір в розмірі 49 517, 82 грн. покладається на позивача, а за подачу апеляційної скарги судовий збір в розмірі 74 276,73 грн. підлягає стягненню з позивача на користь скаржника - Приватного підприємства "Вересень +".

Керуючись ст.ст. 129, 240, 253, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Вересень +" на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.03.2019 (повний текст рішення складено - 25.03.2019) у справі № 925/9/18 - задовольнити

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 12.03.2019 (повний текст рішення складено - 25.03.2019) у справі № 925/9/18 - скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Виконавчого комітету Черкаської міської ради до Приватного підприємства "Вересень +" про стягнення 3 301 188, 12 грн. - відмовити повністю.

4. Судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції залишити за Виконавчим комітетом Черкаської міської ради.

5. Стягнути з Виконавчого комітету Черкаської міської ради ; 18000 м.Черкаси, вул.. Б.Вишневецького, 36) на користь Приватного підприємства "Вересень +" (; 18000 м. Черкаси, вул. Бородіна, 24) судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 74 276 (сімдесят чотири тисячі двісті сімдесят шість) грн. 73 коп.

6. Матеріали справи №925/9/18 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено - 22.08.2019.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.А. Пашкіна

А.І. Мартюк