ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 року Справа № 906/986/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Гудак А.В. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Гладка Л.

за участю представників сторін:

позивача: Родоман Т.О ОСОБА_1

відповідача: Бас А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" на рішення Господарського суду Житомирської області від 26 березня 2019 р. (ухваленого суддею Кудряшовою Ю.В., повний текст складено 04 квітня 2019 року) у справі № 906/986/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз"

про стягнення 302972,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (надалі - позивач) звернулося в Господарський суд Житомирської області з позовом до ТОВ «Поліссягаз» (надалі - відповідач) про стягнення 3% річних в сумі 32795,81 грн., пені в сумі 159632,18 грн., інфляційних в сумі 110544,71 грн.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 26.03.19 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача: 159632,18 грн. пені, 32795,81 грн. 3% річних, 107097,23 грн. інфляційних. В решті позову відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що позовні вимоги про стягнення 32795,81 грн. річних обгрунтовані та підлягають задоволенню.

Разом з тим, перевіривши поданий позивачем розрахунок інфляційних, господарський суд першої інстанції встановив, що правомірним є нарахування інфляційних в сумі 107097,23 грн.

Крім того, перевіривши розрахунок пені, виконаний позивачем, суд вважав нарахування вірним, а тому стягнув з відповідача 159632,18 грн. пені. Водночас, суд першої інстанції відмовив в задоволенні клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені, оскільки, дане клопотання необгрунтоване та не підтверджено жодним доказом.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 26.03.19 року та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що несвоєчасне оплата за природний газ зумовлена тим, що газ, який постачався по Договору, реалізовувався виключно установам та організаціям, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, які в свою чергу перераховували кошти відповідачу з простроченням термінів оплати. При цьому, відповідачем вчинялись дії для належного виконання своїх зобов`язань по договору, а саме пред`явлення вимог про сплату боргу третім особам з метою досудового врегулювання спору.

Звертає увагу на те, що для отримання коштів за поставлений природний газ, комунальні та державні установи мають мати відповідне фінансування з бюджету. Оплата за природний газ здійснюється при наявності коштів на бюджетних рахунках в казначейській службі. Вказане на думку відповідача свідчить про відсутність його вини щодо неналежного виконання умов Договору.

Також, зазначає, що позивач не довів належними доказами, які негативні наслідки для його господарської діяльності виникли у зв`язку з незначним простроченням виконанням зобов`язань.

Стверджує, що судом першої інстанції було проігноровані вищевказані доводи відповідача та безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про зменшення розміру пені.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив вимоги апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Зокрема, зазначив, що суд першої інстанції правомірно не застосував ч. 3 ст. 551 ЦК України та не зменшив розмір неустойки нарахованої відповідачу, оскільки, заявлена до стягнення пеня не перевищує розмір збитків, а інші обставини на які посилається відповідач, не підтверджені будь-якими доказами.

Стверджує, що недодержання своїх обов`язків контрагентами боржника щодо оплати вартості використаного природного газу не може бути підставою для звільнення від відповідальності відповідача за забов`язаннями за договором від 30.12.15 р.

Крім того, при розрахунку інфляційних, позивач звертає увагу апеляційного суду на постанову об`єднаної палати ВС від 05.07.19 р. у справі № 905/600/18 та стверджує про можливість нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця.

Розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та ТОВ "Поліссягаз" укладено договір №16-136-Б купівлі - продажу природного газу (а.с. 12-16).

Відповідно до п. 1.1 договору, продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2016 році природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього Договору.

Газ, що продається за Договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів (п. 1.2).

Відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Водночас п. 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 договору він зобов`язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 2964618,30 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу (а.с. 28-30).

Відповідач розрахувався за отриманий від позивача природний газ, однак з порушенням умов Договору в частині строків оплати.

Аналізуючи встановлені обставини справи, апеляційний господарський суд вважає за необхідне враховувати наступні положення чинного законодавства України.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 Цивільного кодексу України.

Так частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України).

Відтак, враховуючи положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Позивач при здійсненні розрахунку інфляційних збитків вищевказаного не врахував, що призвело до безпідставного збільшення інфляційної складової боргу.

Здійснивши розрахунок інфляційних, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 107097,23 грн. інфляційних, в іншій частині позову слід відмовити.

Разом з тим, колегія суддів вважає необгрунтованим твердження позивача про нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця з посиланням на постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, виходячи з наступного.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, зазначено, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

Однак, у вказаній постанові суд зазначив, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обгрунтованим, коли заборгованість за природний газ вже існувала, при цьому, інфляційні втрати нараховані на суму боргу і стягнуті за рішенням господарського суду першої інстанції, яке набрало законної сили. А відтак обставини у справі № 905/600/18 та у даній справі не є однаковими.

Крім того, враховуючи вищевказані норми чинного законодавства України, колегія суддів здійснивши розрахунок 3% річних, погоджується з правильністю розрахунком позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 32795,81 грн., а тому залишає оскаржуване рішення в цій частині без змін.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 159632,18 грн., колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно приписів ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок пені, виконаний позивачем, апеляційний суд погоджується з правильністю розрахунку позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 159632,18 грн

Водночас, щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно частини 1 статті 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та розмір, до якого вона підлягає зменшенню.

Як на підставу зменшення розміру пені, відповідач зазначив, що вини відповідача в недотриманні строків оплати придбаного природного газу відсутня.

Колегія суддів відхиляє аргументи скаржника, викладені в апеляційній скарзі про відсутність вини відповідача щодо неналежного виконання зобов`язання, з огляду на наступне.

Частина 1 статті 614 Цивільного кодексу України визначає, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Як визначено у частині 1 статті 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

При цьому у пункті 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Таким чином, непереборна сила (форс-мажорні обставини) повинна мати ознаки надзвичайності і невідворотності, однак зазначені відповідачем під час розгляду справи обставини, не мають ознак надзвичайності і невідворотності.

Таким чином, зазначені відповідачем обставини не є підставою для звільнення його від виконання основного зобов`язання, так і від відповідальності за його невиконання.

Суд враховує, що відсутність вини товариства у виникненні боргу не можуть вважатися винятковими обставинами для зменшення пені в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України та частини першої статті 233 ГК України.

Крім того, в матеріалами справи не доведено (до клопотання не додано жодного доказу) важкого фінансового стану відповідача так і не доведено обставин, які звільняють його від належного виконання умов Договору № 16-136-Б, та не доведено будь-які інші виняткові обставини з якими закон дає підстави для зменшення розміру неустойки.

За наведених обставин, суд вважає дане клопотання необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст.. 129 ГПК України, судові витрати слід залишити за відповідачем.

Керуючись ст. ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" на рішення Господарського суду Житомирської області від 26 березня 2019 р. у справі № 906/986/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 26 березня 2019 р. у справі № 906/986/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений "23" серпня 2019 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Філіпова Т.Л.