СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2019 р. Справа № 922/437/19

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А., суддя Зубченко І.В.,

при секретарі судового засідання Кохан Ю.В.

та представників:

позивача Синьова Ю.М. (свід. серія МК №001438 від 28.09.2018, дов. №01-06-01/10/07 від 04.01.2019);

відповідача Печенізький В.С. (дов. №40/17/34-12 від 03.01.2019);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 (вх.№1990Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 01.04.2019 (суддя Н.С. Добреля, повний текст рішення складено 03.04.2019) у справі №922/437/19

за позовом Акціонерного товариства "Харківобленерго", м. Харків,

до Військової частини НОМЕР_1 , м. Харків,

про стягнення 182 119,00 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство "Харківобленерго" (далі АТ "Харківобленерго") звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії в розмірі 182 119,00 грн., з яких: 73 241,75 грн. за перевищення договірних величин споживання електричної потужності, 82 821,80 грн. пені, 8 578,04 грн. 3% річних, 17 477,51 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позову вказує на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором про постачання електричної енергії №321,61 від 18.08.2014. В якості правових підстав посилається на умови договору; положення ст.ст. 526, 610, 625, 714 ЦК України.

Рішенням господарського суду Харківської області від 01.04.2019 у справі №922/437/19 позов задоволено повністю.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій (з урахуванням клопотання від 17.07.2019 за вх. №6670), посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Харківської області від 01.04.2019 змінити, позовні вимоги задовольнити частково, а саме: відмовити в задоволенні вимог щодо стягнення 73 241,75 грн. за перевищення договірних величин споживання електричної потужності та зменшити розмір пені на 70%, а саме: стягнути пеню в розмірі 24 846,54 грн.

Системою автоматизованого розподілу судових справ між суддями 02.07.2019 для розгляду даної справи визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Барбашова С.В., суддя Зубченко І.В., суддя Медуниця О.Є.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.07.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення господарського суду Харківської області від 01.04.2019 у справі №922/437/19. Встановлено строк позивачу для подання відзиву на апеляційну скаргу (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

У встановлений ухвалою суду строк від АТ "Харківобленерго" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №6536 від 15.07.2019), в якому позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 01.04.2019 без змін.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.07.2019 призначено справу №922/437/19 до розгляду на 13.08.2019.

Системою повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями 09.08.2019 для розгляду даної справи визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А., суддя Зубченко І.В.

Присутні в судовому засіданні уповноважені представники сторін свої позиції, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї, підтримують в повному обсязі.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, розглянувши в судовому засіданні матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вислухавши в судовому засіданні уповноважених представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що 18.08.2014 між Акціонерною компанією"Харківобленерго" (постачальник), правонаступником якого є АТ "Харківобленерго", та Військовою частиною НОМЕР_1 (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії № 321,61, відповідно до розділу 1 якого постачальник постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами (а.с. 14-19).

Термін дії договору (в редакції додаткової угоди від 20.12.2017) 31.12.2018.

На підставі показів засобів обліку електричної енергії та умов додатка №2 у відповідності до додатку 3.1 оформлюється звіт про обсяг спожитої електричної енергії у формі додатку №9 (п. 7.5 договору).

Зазначений звіт споживач зобов`язаний щомісяця у встановлений договором строк надавати постачальнику (п. 2.3.2 договору).

Відповідно до п. 2.3.3 договору споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість електричної енергії та інші нарахування згідно з умовами додатку №2.

Пунктом 3.1.1 договору закріплено право постачальника одержувати від споживача плату за поставлену електричну енергію та інші платежі, обумовлені цим договором; одержувати від споживача плату за поставлену електричну енергію та інші платежі, обумовлені цим Договором.

У березні-листопаді 2018 року на виконання умов договору АТ "Харківобленерго" поставило електричну енергію споживачу. За результатами розрахункового періоду (з урахуванням оплат) та на підставі додатків № 9 постачальник видав рахунки № 0321,61 за використану електричну енергію.

Рахунки за період з березня по листопад 2018 отримані представниками споживача Шаровою В.В., Шарінською В.М., Сиротою А.С. на підставі довіреностей, що підтверджується підписами у книзі реєстрації видачі документації споживачам за відповідні місяці (а.с. 34-43).

Згідно з п. 5 додатку Порядок розрахунків від 11.03.2011 до договору рахунок має бути оплачений споживачем протягом 5 операційних днів з дня його отримання (а.с. 18).

Крім того, пунктом 4.2.2 договору сторони також передбачили здійснення оплати, зокрема, за такий вид нарахувань як підвищена плата за споживання електричної енергії понад договірну величину.

Відповідно п. 5.1 договору між сторонами визначені договірні величини споживання електричної енергії та потужності (додаток 1).

Пунктом 5.2 договору передбачено, що споживач має право протягом поточного розрахункового періоду звернутися до постачальника електричної енергії за коригуванням договірної величини споживання електричної енергії та потужності.

Додатком №1 на листопад 2018 року споживачу встановлена договірна величина споживання по електроенергії 180000 кВт/г.

Додатком № 2 до договору розрахунковий період встановлено споживачу з 1 числа місяця до такого ж числа наступного місяця.

Листом № 165 від 27.11.2018 споживач звернувся до постачальника з вимогою щодо коригування договірної величини електричної енергії за листопад 2018 року до 24000 кВт/г.

Постачальник листом № 56/08-29081 від 30.11.2018 року повідомив, що коригування договірної величини споживання електричної енергії не узгоджено, оскільки скоригована величина з урахуванням графіка роботи споживача, не може перевищувати величину дозволеної потужності, що зазначена у договорі (роз`яснення НКРЕ України від 24.07.2013 за № 5055/26/47-13), в зв`язку з чим договірна величина електроспоживання на листопад 2018 року була залишена на рівні узгодженому додатком № 1 до договору, тобто 180000 кВт/г.

Відповідно до звіту про витрати електричної енергії споживача величина фактично спожитої ним електричної енергії у листопаді 2018 року склала 214422 кВт/г.

Таким чином, за розрахунком постачальника у листопаді 2018 року споживач перевищив встановлені договірні величини споживання електричної енергії на 34422 кВт/г, а саме 214422 кВт/г (фактично спожита е/е) 180000 кВт/г (договірна ціна) = 34422 кВт/г (перевищення договірної ціни) = 73241,75 грн. (сума перевищення договірних величин споживання е/е).

Вищенаведені обставини стали підставою для звернення АТ "Харківобленерго" до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з ВЧ 3017 заборгованості в розмірі 73241,75 грн. за перевищення договірних величин споживання електричної потужності, 82821,80 грн. пені, 8578,04 грн. 3% річних та 17477,51 грн. інфляційних втрат.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги АК "Харківобленерго" обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом використано у повному обсязі свої повноваження, передбачені процесуальним законом щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи, пов`язаних з предметом доказування у даній справі, а висновки, викладені в рішенні узгоджуються з приписами норм чинного законодавства, які в даному випадку регулюють спірні правовідносини, що призвело до прийняття правомірного рішення.

Надаючи кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога щодо стягнення з відповідача суми за перевищення договірних величин споживання електричної енергії за договором, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 689 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Підставою виникнення спірних правовідносин є укладений 18.08.2014 між сторонами договір про постачання електричної енергії №321,61, згідно умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю, зазначеною у додатку №3.1. до цього договору, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами.

Так, на виконання умов договору постачальник з березня по листопад 2018 року передав споживачу електричну енергію в обсязі, обумовленому сторонами в договорі. Факт постачання та отримання електричної енергії підтверджується звітами про витрати електричної енергії ВЧ 3017 (а.с. 34-43), споживачем не заперечується.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до Порядку постачання електричної енергії споживачам" від 16.06.05 р. № 473, встановлено порядок визначення граничних величин споживання електричної енергії та потужності для споживачів, а саме п. 7 передбачає - енергопостачальні організації до початку наступного року в обумовлені договорами про постачання електричної енергії терміни узгоджують з усіма споживачами, крім населення, обсяги очікуваного споживання електричної енергії на наступний рік за місяцями (кварталами). Узгоджені обсяги споживання електричної енергії оформлюються додатком до договору як договірні величини.

Узгоджені обсяги споживання електричної енергії та потужності оформлюються додатками до договору як договірні величини споживання електричної потужності.

Скоригована гранична величина споживання електричної потужності дійсна з дня проведення коригування.

Як встановлено судом, додатком №1 до договору на листопад 2018 року відповідачу встановлена договірна величина споживання по електроенергії 180000 кВт/г.

Додатком № 2 до договору розрахунковий період встановлено споживачу з 1 числа місяця до такого ж числа наступного місяця.

Листом від 27.11.2018 року № 165 (вх.. № 27.11.2018 року № 26964) відповідач звертався до позивача щодо коригування договірної величини електричної енергії за листопад 2018 року до 24000 кВт/г, проте постачальником не було узгоджено коригування договірної величини споживання електричної енергії на листопад 2018 року, оскільки скоригована величина з урахуванням графіка роботи споживача, не може перевищувати величину дозволеної потужності, що зазначена у договорі, у зв`язку з чим договірна величина електроспоживання на листопад 2018 року була залишена на рівні узгодженому додатком № 1 до договору, тобто 180000 кВт/г.

Відповідно до звіту про витрати електричної енергії відповідача за листопад 2018 року, величина фактично спожитої електричної енергії відповідачем у листопаді 2018 року склала 214422 кВт/г.

Таким чином, за розрахунком позивача у листопаді 2018 року відповідач перевищив встановлені договірні величини споживання електричної енергії на 34422 кВт/г, а саме 214422 кВт/г (фактично спожита е/е) 180000 кВт/г (договірна ціна) = 34422 кВт/г (перевищення договірної ціни) = 73241,75 грн. (сума перевищення договірних величин споживання е/е).

Пунктом 4.2.2 договору сторони передбачили здійснення оплати, зокрема, за такий вид нарахувань як підвищена плата за споживання електричної енергії понад договірну величину.

На підставі додатків № 9 АТ "Харківобленерго" видало рахунки № 0321,61 за використану електричну енергію.

Рахунки за період з березня по листопад 2018 отримані уповноваженими представниками споживача на підставі довіреностей що підтверджується підписами у книзі реєстрації видачі документації споживачам за відповідні місяці (а.с. 34-43).

У відповідності до п. 5 додатку №2 "Порядок розрахунків" строк оплати настав через 5 операційних днів з дня його отримання.

Споживач свої зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати вартості поставленої електричної енергії у відповідності до положень п. 5 додатку №2 "Порядок розрахунків" не виконав.

Доказів на підтвердження оплати вартості поставленого та отриманого обсягу електричної енергії у строки, передбачені договором, матеріали справи не містять.

Таким чином, судом встановлено, що споживач у встановлений строк остаточний розрахунок не здійснив, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка не спростована відповідачем та підтверджується матеріалами справи.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, на які посилається позивач як на підставу позову не спростував, своєчасної оплати вартості електричної енергії, використаної в обсягах, що перевищують договірні величини, суду не надав, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що позовні вимоги АК "Харківобленерго" в частині стягнення з відповідача 73241,75 грн. за перевищення договірних величин споживання електричної енергії за листопад 2018 року обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, який задовольнив позовні вимоги в частині стягнення 82 821,80 грн. пені, 8 578,04 грн. 3% річних, 17 477,51 грн. інфляційних втрат, враховуючи наступне.

За ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3,ст. 4 Закону).

Пунктом 4.2.1 договору сторони узгодили, що за внесення платежів, передбачених п.п. 2.3.3 2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком №2, споживач сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індексу інфляції. Сума пені нараховується споживачу з першого дня прострочення платежу, який повинен бути здійснений споживачем в термін, встановлений в додатку №2, до дня сплати заборгованості включно та зазначається в рахунку окремим рядком.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши наявні в матеріалах справи надані позивачем розрахунки пені, інфляційних втрат та 3% річних, а також здійснивши їх перерахунок, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позову в частині стягнення 82 821,80 грн. пені, 8 578,04 грн. 3% річних та 17 477,51 грн. інфляційних втрат.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 70% судова колегія зазначає наступне.

Можливість зменшення розміру неустойки за рішенням суду, у випадку, коли розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, передбачена ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 925/1471/16, суд зазначив, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Виходячи з аналізу вказаної норми, суд вважає таке клопотання недоведеним та необґрунтованим, оскільки відповідачем не надано жодних доказів скрутного матеріального становища та відсутності на його рахунку коштів, необхідних для проведення розрахунку з позивачем в строки, визначені умовами договору, а тому, беручи до уваги, що відповідач прострочив виконання зобов`язання перед позивачем, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій на 70 %, а тому враховуючи порушення відповідачем умов договору про постачання електричної енергії, співрозмірність нарахованих штрафних санкцій та суми основної заборгованості, судова колегія відмовляє відповідачу в зменшенні штрафних санкцій.

Переглядаючи, в межах свої повноважень, судове рішення у даній справі, судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких порушень балансу прийняття доводів сторін.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Колегія суддів зазначає, що доводи ВЧ 3017, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються наявними в матеріалах справи документами. Апеляційні вимоги не підтверджені належними доказами, тому у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для їх задоволення.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення господарського суду Харківської області від 01.04.2019 у справі №922/437/19 без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ч. 6 ст. 233 ГПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більше як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження п`яти днів з дня закінчення розгляду справи.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав та обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Згідно із ч. 2 ст. 114 ГПК України розумним є строк, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Отже, беззаперечною є вимога про необхідність дотримання розумного для кожного окремого випадку процесуального строку розгляду справи.

У судовому засіданні 13.08.2019 після виходу колегії суддів з нарадчої кімнати, головуючий оголосив вступну та резолютивну частини постанови та повідомив, що повний текст постанови буде складено протягом п`яти днів. Однак, у зв`язку із перебуванням судді Зубченко І.В. у відпустці 19.08.2019, повний текст постанови складено та підписано 20.08.2019 в перший робочий день після виходу судді з відпустки.

Керуючись статтями 129, 240, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 01.04.2019 у справі №922/437/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Дана постанова може бути оскаржена у порядку ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20.08.2019.

Головуючий суддя С.В. Барбашова

Суддя О.А. Істоміна

Суддя І.В. Зубченко