СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2019 р. Справа № 913/295/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М. , суддя Лакіза В.В.

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.,

за участю представників сторін:

від позивача не з`явився;

від відповідача Ломака В.В., юрисконсульт на підставі наказу від 02.10.2018, Статуту ТОВ «Виробниче об`єднання «Союзенергомаш» та витягу з ЄДРПОУ,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Союзенергомаш», м.Дніпро,

на рішення Господарського суду Луганської області від 02.07.2019 (Секірський А.В.), ухвалене в приміщенні Господарського суду Луганської області в м. Харкові об 11год.23хв., повний текст якого складений 08.07.2019,

у справі №913/295/19,

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «СЗХНО», м.Сєвєродонецьк, Луганська область,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Союзенергомаш», м.Дніпро,

про стягнення 181500,66грн,

ВСТАНОВИЛА:

22.05.2019 ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «СЗХНО» звернулося до Господарського суду Луганської області із позовом до ТОВ «Виробниче об`єднання «Союзенергомаш» про стягнення штрафних санкцій за порушення термінів поставки за договором поставки від 31.05.2018 №28/4-2018 у розмірі 181500,66грн та 2722,51грн судового збору (а.с. 4-23).

Рішенням Господарського суду Луганської області від 02.07.2019 у справі №913/295/19 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з ТОВ «Виробниче об`єднання «Союзенергомаш» на користь ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «СЗХНО» штрафні санкції в сумі 70189,30грн, судовий збір в сумі 1052,84грн; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.75-79).

Рішення місцевого господарського суду з посиланням на статті 3,6, 252,253,255, 525,526, 530, 549, 627-629,662-664, 674, 675, 712 ЦК України, статті 230, 231 ГК України, статті 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» мотивоване доведеністю матеріалами справи факту прострочення відповідачем виконання зобов`язань за договором поставки від 31.05.2018 №28/4-2018, укладеним між сторонами спору, та обґрунтованістю нарахування штрафних санкцій в розмірі 70189,30грн.

В частині відмови у задоволенні позову рішення суду мотивовано тим, що позивачем здійснений розрахунок штрафних санкцій без урахування положень статей 252,253,255 ЦК України та п.6.3 договору поставки, яким обмежено розмір штрафних санкцій подвійною обліковою ставкою НБУ, що призвело до неправильного розрахунку штрафних санкцій, зокрема, при здійсненні розрахунку штрафних санкцій позивачем врахований день поставки товару.

ТОВ «Виробниче об`єднання «Союзенергомаш» із рішенням суду першої інстанції не погодилось та 29.07.2019 звернулось до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 02.07.2019 у справі №913/295/19 в частині задоволення позовних вимог у розмірі 70179,30грн та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимог ТОВ «НВО «СЗХНО» частково, у розмірі 27014,21грн, у задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що поставка всього обсягу товару здійснена на початку жовтня 2018 року, що підтверджується актами спільного прийняття. При цьому вказує на те, що частина загального обсягу поставленого товару не була прийнята позивачем за результатами вхідного контролю, а тому неякісний товар був повернутий відповідачу. На думку скаржника, порушення умов договору щодо якості частини поставленого товару не спростовує факту поставки товару в обумовлені строки, а лише має наслідком порушення відповідачем умов договору щодо якості частини товару.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 02.07.2019 у справі №913/295/19 в частині задоволення позовних вимог у розмірі 70179,30грн та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимог ТОВ «НВО «СЗХНО» частково, у розмірі 27014,21грн, у задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій відмовити. При цьому зазначив, що фактично частина товару була передана з 5 по 19 жовтня 2018 року, що підтверджується актами спільного прийняття. Також вказав на те, що факт передачі товару за умовами договору підтверджується видатковою накладною від 31.10.2018, однак акти спільного прийняття опосередковано свідчать про прийняття товару позивачем у дати їх складання.

Позивач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить відтиск штампу на звороті останнього аркуша ухвали суду апеляційної інстанції від 02.07.2019, а також поштовий конверт з довідкою АТ «Укрпошта» за формою ф.20, в якій визначені причини повернення: «за закінченням терміну зберігання», проте не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвали суду апеляційної інстанції надіслані на адресу позивача, визначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також у позовній заяві, що свідчить про вчинення всіх можливих та передбачуваних чинним законодавством дій з метою повідомлення сторін про час та місце слухання справи.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, а також те, що явка сторін не була визнана судом обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

31.05.2018 між ТОВ "Виробниче об`єднання "Союзенергомаш" (постачальником) та ТОВ "Науково-виробниче об`єднання "СЗХНО" (покупцем) укладений договір поставки № 28/4-2018, п. 1.1 якого встановлено, що постачальник зобов`язався поставити товар у власність, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити поставлений товар (а.с.12-16).

Відповідно до п.1.2 цього договору найменування, асортимент, комплектність, кількість, ціна одиниці і загальна вартість товару узгоджується сторонами в видаткових накладних, специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору.

Якість товару повинна відповідати діючим державним стандартам і технічним умовам, іншої технічної документації, яка встановлює вимоги до товару, що постачається, а також вимогам покупця, зазначеним у специфікаціях або видаткових накладних (пункт 1.3 договору).

Згідно із п.п.2.1, 2.2 цього договору ціна товару, вартість конкретної партії і порядок оплати погоджуються сторонами в Специфікації та вказується у видаткових накладних. Загальна сума договору визначається як сума всіх цін, зазначених у всіх видаткових накладних та Специфікаціях.

У п.3.2 цього договору встановлено, що постачальник зобов`язується поставити товар покупцю в строки, обумовлені в Специфікації або протягом 15 календарних днів з моменту внесення передоплати на поточний рахунок постачальника.

Разом з продукцією, а при узгодженні з покупцем поштою, постачальник зобов`язаний надати наступний пакет документів: видаткову накладну і рахунок оригінал; сертифікат якості оригінал або завірена копія; товарно-транспорту накладну (в разі постачання в порядку, не передбаченому цим договором) (п. 3.3 договору).

Пунктом 3.5 цього договору встановлено, що у разі відсутності документів, зазначених в п. 3.3 цього договору, товар приймається на відповідальне зберігання і вважається непоставленим до моменту надання постачальником всіх необхідних документів. В разі ненадання відповідних документів протягом 3-х робочих днів з моменту постачання, постачальник зобов`язаний окрім сплати штрафів, передбачених розділом 6 цього договору, сплатити наданий покупцем рахунок за відповідальне зберігання товару.

Відповідно до п.3.6 цього договору право власності на товар переходить після підписання видаткової накладної.

Згідно з п.4.1 договору за результатами прийняття товару покупець повертає постачальнику підписану видаткову накладну.

Пунктом 4.6 договору встановлено, що приймання продукції за якістю проводиться уповноваженими особами покупця протягом 10 робочих днів на складі покупця без виклику представників.

У разі виявлення невідповідності продукції за якістю уповноваженими особами покупця в односторонньому порядку складається акт, до якого додаються всі необхідні результати дослідження. Такий акт є належним підтвердженням невідповідності продукції за якістю, і є обов`язковими для постачальника (п.4.12 договору).

У пункті 4.14 договору встановлено, що неякісна продукція покупцем не приймається. В даному випадку постачальник зобов`язаний усунути недоліки продукції протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту отримання претензії щодо якості покупця або іншого терміну, узгодженого сторонами договору в письмовому вигляді.

Відповідно до п. 6.3 договору у разі порушення термінів поставки продукції постачальник сплачує штрафні санкції у розмірі 0,25%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від вартості продукції за кожен день прострочення, за весь термін прострочення.

У додатку 1 до договору поставки від 31.05.2018 «Специфікація №1» сторони визначили найменування товару, його кількість та ціну. Встановили, що загальна вартість товару з ПДВ, за даною Специфікацією №1 складає 1100004,00грн. Умови поставки: СРТ склад покупця в м. Сєвєродонецьк. Умови розрахунків: 30% передплата протягом 5 днів з дати підписання договору; 40% протягом 3 днів з дати прийняття обладнання на території постачальника; 30% протягом 10 днів з дати постачання товару на склад покупця. Строк поставки: 60 календарних днів з моменту отримання передплати на р/р постачальника (а. с. 17-18).

На виконання умов договору поставки від 31.05.2018 №28/4-2018 позивачем перераховано на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти у сумі 330001,20грн, що підтверджується платіжним дорученням від 12.06.2018 №1013 на суму 230001,20грн та від 27.06.2018 № 91 на суму 100000,00грн (а.с.20,21).

05.10.2018, 11.10.2018, 15.10.2018, 17.10.2018 ,19.10.2018 представниками сторін складені акти спільного приймання, в яких визначені труби, які не відповідають вимогам, зазначеним у цих актах (а.с.35-40).

З матеріалів справи вбачається, що 31.10.2018 відповідачем виконані прийняті на себе зобов`язання з поставки товару за договором поставки від 31.05.2018 №28/4-2018, що підтверджується підписаною уповноваженими представниками сторін видатковою накладною від 31.10.2018 №СУ-0000789 на суму 1100004,00грн (а.с.19).

У зв`язку з несвоєчасним невиконанням умов договору від 31.05.2018 №28/4-2018 позивач звернувся до господарського суду Луганської області з позовом до ТОВ «Виробниче об`єднання «Союзенергомаш» про стягнення штрафних санкцій за порушення термінів поставки за цим договором у сумі 181500,66грн (а.с.4-23).

02.07.2019 місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення з підстав, зазначених вище ( а.с. 75-79).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Предметом спору у даній справі є стягнення штрафних санкцій за несвоєчасну поставку товару за договором поставки від 31.05.2018 №28/4-2018.

Спірні правовідносини сторін виникли у зв`язку з простроченням поставки товару і регулюються нормами ЦК України з урахуванням особливостей, встановлених ГК України.

Відповідно до частини 2 статті 2 ГК України особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання визначаються цим Кодексом.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Підпунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України, визначено, що однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За приписами статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 180 ГК України передбачає, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами частини 1 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у замовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із п.2.1, 2.2 договору поставки від 31.05.2018 ціна товару, вартість конкретної партії і порядок оплати погоджуються сторонами в Специфікації та вказується у видаткових накладних.

У додатку 1 до договору поставки від 31.05.2018 «Специфікація №1» сторони визначили найменування товару, його кількість на ціну. Встановили, що загальна вартість товару з ПДВ, за даною Специфікацією №1 складає 1100004,00грн. Умови поставки: СРТ склад покупця в м. Сєвєродонецьк. Умови розрахунків: 30% передплата протягом 5 днів з дати підписання договору; 40% протягом 3 днів з дати прийняття обладнання на території постачальника; 30% протягом 10 днів з дати постачання товару на склад покупця. Строк поставки: 60 календарних днів з моменту отримання передплати на р/р постачальника (а. с. 17-18).

Враховуючи, що, вартість товару, який має бути поставлений за специфікацією №1 становить 1100004,00грн, розмір попередньої оплати становить 330001,20грн.

На виконання умов договору поставки від 31.05.2018 №28/4-2018 та додатку до нього позивачем перераховано на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти у сумі 330001,20грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 12.06.2018 №1013 на суму 230001,20грн та від 27.06.2018 № 91 на суму 100000,00грн, отже 27.06.2018 позивачем виконані умови договору в частині здійснення ним попередньої оплати (а.с.20,21).

Частинами 2,5 статті 267 ГК України встановлено, що строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством. У договорі поставки за згодою сторін може бути передбачений порядок відвантаження товарів будь-яким видом транспорту, а також вибірка товарів покупцем.

Згідно із частиною 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Як зазначено вище, сторони спору у додатку 1 до договору поставки від 31.05.2018 «Специфікація №1» узгодили строк поставки: 60 календарних днів з моменту отримання передплати на р/р постачальника (а. с. 17-18).

Враховуючи, що позивачем виконані умови договору поставки від 31.05.2018 №28/4-2018 в частині здійснення попередньої оплати 27.06.2018, строк виконання зобов`язань відповідача в частині поставки товару розпочався 28.06.2018 та сплив 27.08.2018.

Пунктами 1.1, 3.6, 4.1 договору поставки від 31.05.2018 №28/4-2018 встановлено, що постачальник зобов`язався поставити товар у власність, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити поставлений товар. Право власності на товар переходить після підписання видаткової накладної. За результатами приймання товару, покупець повертає постачальнику підписану видаткову накладну.

Таким чином, з умов договору поставки від 31.05.2018 №28/4-2018 вбачається, що за домовленістю сторін факт передачі товару від постачальника (відповідача у справі) до покупця (позивача у справі) підтверджується видатковими накладними.

На підтвердження факту поставки товару позивачем надано видаткову накладну від 31.10.2018 №СУ-0000789 на суму 1100004,00грн, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками. Представник відповідача, в судовому засіданні апеляційної інстанції підтвердив, що видаткова накладна складена сторонами 31.10.2018, а отже вказані обставини у відповідності до статті 75 ГПК України не підлягають доказуванню.

З наведеного вбачається, що відповідач поставив товар позивачеві у повному обсязі, але з порушенням строків, визначених договором поставки від 31.05.2018 №28/4-2018.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частиною 2 статті 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Частиною 1 статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. 6.3 договору поставки від 31.05.2018 №28/4-2018 в разі порушення термінів поставки продукції постачальник сплачує штрафні санкції у розмірі 0,25%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від вартості продукції за кожен день прострочення, за весь термін прострочення.

Отже, за наявності встановленого факту прострочення відповідачем прийнятого на себе зобов`язання за договором поставки від 31.05.2018 №28/4-2018, судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 70189,30грн за період з 28.08.2018 по 30.10.2018.

Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірну відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 111311,36грн, оскільки позивачем обчислений розмір штрафних санкцій від суми простроченого товару у розмірі 25% за кожен день прострочення, тоді як умовами договору поставки від 31.05.2018 №28/4-2018 встановлено граничний (максимальний) розмір таких штрафних санкцій, який не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від вартості продукції за кожен день прострочення. Крім того, позивачем в порушення вимог статей 252, 253, 255 ЦК України здійснений розрахунок штрафних санкцій з урахуванням дня, в який відбулась поставка товару.

Доводи відповідача про те, що поставка всього обсягу товару здійснена на початку жовтня 2018 року, що підтверджується актами спільного прийняття, з яких вбачається, що лише частина з загального обсягу товару не була прийнята позивачем за результатами вхідного контролю, на суму 379230,00грн, а отже поставка всього обсягу товару позивачеві була здійснена щонайменше 05.10.2018, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим, оскільки сторони спору у договорі поставки від 31.05.2018 №28/4-2018, за взаємною згодою, визначили, що єдиним документом, який підтверджує факт поставки товару, є видаткова накладна.

А також у п.3.5 договору поставки встановили, що у разі відсутності документів, зазначених в п. 3.3 цього договору, зокрема, видаткової накладної, товар приймається на відповідальне зберігання і вважається не поставленим до моменту надання постачальником всіх необхідних документів. А отже, в силу приписів статей 6, 627, 628 ЦК України вказані умови договору для сторін є обов`язковими, і факт поставки товару не може бути підтверджений іншими доказами ніж ті, що встановлені у договорі поставки від 31.05.2018 №28/4-2018.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (ст.91 ГПК України).

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією апеляційної інстанції за необґрунтованістю, у зв`язку з чим апеляційна скарга ТОВ «Виробниче об`єднання «Союзенергомаш» не підлягає до задоволення, рішення Господарського суду Луганської області від 02.07.2019 у справі №913/295/19 з урахуванням меж його перегляду, визначених частиною 1 статті 269 ГПК України, слід залишити без змін.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги ТОВ «Виробниче об`єднання «Союзенергомаш».

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п.1 ч.1 ст.275, ст.ст. 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об`єднання «Союзенергомаш» залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Луганської області від 02.07.2019 у справі №913/295/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови складений 30.08.2019.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя В.В. Лакіза