РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2019Справа № 910/2599/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Філон І.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Кузьмінської Оксани Володимирівни

до Акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль"

про визнання правочину недійсним та стягнення 7 183, 50 грн.

Представники:

від позивача: Кузьмінська О.В . ; ОСОБА_3 ;

від відповідача: Дьяченко Н.Ю.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Кузьмінська Оксана Володимирівна (далі-позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль" (далі-відповідач), в якому просить суд:

- визнати правочин вчинений Акціонерним товариством "Райффайзен банк Аваль" з видачі кредитної платіжної картки по договору № 011/2549/219353 від 29.05.2014 без заяви позивача недійсним;

- стягнути з Акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль" на користь Фізичної особи-підприємця Кузьмінської Оксани Володимирівни кошти у розмірі 7 183, 50 грн., як неправомірно стягнуту комісію.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не звертався до відповідача із заявою про видачу кредитної картки, у зв`язку з чим відповідачем неправомірно зараховувалися грошові кошти замість дебетової картки на кредитну картку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 04.04.2019. Клопотання Фізичної особи-підприємця Кузьмінської Оксани Володимирівни про витребування доказів задоволено. Зобов`язано Акціонерне товариство "Райффайзен банк Аваль" у строк до 29.03.2019 надати суду належним чином засвідчені читабельні копії заяви Фізичної особи-підприємця Кузьмінської Оксани Володимирівни про заміну платіжної картки за травень 2016 року № НОМЕР_9 по договору № 011/2549/219353 від 29.05.2014 та заяви Фізичної особи-підприємця Кузьмінської Оксани Володимирівни про заміну платіжної картки за травень 2018 року № НОМЕР_5/НОМЕР_6 по договору № НОМЕР_6 від 29.03.2012.

29.03.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду від Акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль" надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позивач подав та власноручно підписав 16.05.2014 заяву-анкету на встановлення кредитного ліміту до поточного рахунку кредитної картки та заяву на відкриття поточного рахунку, операції за якими можуть здійснюватися з використанням платіжної картки № НОМЕР_1 / НОМЕР_2 з визначенням виду картки, яка випускається та інших умов та власноручно отримав 02.06.2014 відповідну платіжну картку до цього рахунку.

03.04.2019 позивач через відділ автоматизованого документообігу суду подав відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що відповідно до заяви позивачем отримана платіжна картка 02.06.2014, проте вказана картка не активована, а тому банк не міг зарахувати на цю картку кредитні кошти.

Судове засідання призначене на 04.04.2019 не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Щербакова С.О. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2019 призначено підготовче судове засідання на 07.05.2019. Повторно зобов`язано учасників судового процесу виконати вимоги ухвали суду про відкриття провадження у справі від 06.03.2019 в невиконаній частині.

18.04.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду від Фізичної особи-підприємця Кузьмінської Оксани Володимирівни надійшло клопотання про витребування доказів, в якому позивач просить суд витребувати від Акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль" належним чином посвідчений документ, який визначає окремі випадки, коли АТ "Райффайзен банк Аваль" на свій розсуд має право здійснити перевипуск платіжної картки (ПК) з метою продовження строку дії ПК, випущених до карткового рахунку (КР) клієнта; витребувати від Акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль" належним чином посвідчений документ, який визначає підстави та порядок внесення заяви від клієнтів банка про заміну платіжної картки в електронну систему ПЗ «ОРІОН».

У судовому засіданні 07.05.2019, розглянувши подане позивачем клопотання про витребування доказів, суд зазначив, що відповідачем до відзиву на позовну заяву було долучено Правила введення поточних рахунків суб`єктів господарювання та користування платіжними картками АТ "Райффайзен банк Аваль", тобто відповідний документ наявний у матеріалах справи та не потребує додаткового витребування.

Крім того, клопотання позивача в частині витребування від відповідача документа, який визначає окремі випадки, коли АТ "Райффайзен банк Аваль" на свій розсуд має право здійснити перевипуск платіжної картки (ПК) з метою продовження строку дії ПК, випущених до карткового рахунку (КР) клієнта, також не підлягає задоволенню, оскільки такі документи стосуються необмеженого кола клієнтів відповідача, при цьому, як повідомлено відповідачем у судовому засіданні відповідні документи не можуть бути надані, адже в кожному випадку банк по різному здійснює перевипуск платіжної картки в залежності від клієнта банку. Тож такі документи стосуються фізичних та юридичних осіб, що не є учасниками справи, у зв`язку з чим суд відмовив у задоволенні поданого позивачем клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.05.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/2599/19 призначено на 13.06.2019.

30.05.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач подав пояснення у справі, в яких зазначає, що вартість послуг на надання правової (правничої) допомоги у сумі 5 400, 00 грн. є неспівмірним з ціною позову 7 183, 05 грн. та складністю справи, у зв`язку з чим просить суд у разі задоволення позовних вимог зменшити суму витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

11.06.2019 позивач через відділ автоматизованого документообігу суду подав пояснення щодо обгрунтованості витрат на правову допомогу адвоката.

У судовому засіданні 13.06.2019 оголошено перерву до 25.07.2019.

У судовому засіданні 25.07.2019 оголошено перерву до 15.08.2019.

05.08.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач подав письмові пояснення, в яких повідомив, що банком 31.07.2019 було повернуто частину утриманої комісії за поповнення позивачем рахунку КР НОМЕР_3 у сумі 2 125, 00 грн.

У даному судовому засіданні позивач та представник позивача підтвердили повернення банком коштів у розмірі 2 125, 00 грн. та підтримали позовні вимоги в частині визнання правочину недійсним та стягнення коштів у розмірі 5 052, 50 грн.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 15.08.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

07.03.2012 між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен банк Аваль", яке перейменоване на Акціонерне товариство "Райффайзен банк Аваль" (далі - банк) та Кузьмінською Оксаною Володимирівною (далі - клієнт) укладено договір № 03/68-16/1099 банківського рахунку, умовами якого передбачено, що банк відкриває клієнту один або декілька поточних рахунків у національній та/або іноземній валютах та здійснює розрахунково-касове обслуговування рахунку(ів) клієнта відповідно до законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України, умов цього договору та умов функціонування кореспондентських рахунків банку, а також надає клієнту комісійні та інші послуги, передбачені законодавством України та тарифами банку для МСБ клієнтів.

Цей договір укладений на невизначений строк та набуває чинності з дня його укладення в письмовій формі (п. 8.1. договору).

Тож, відповідно до довідки про відкриття рахунків № 68-03/2450 від 29.03.2018 позивачу на підставі договору № 03/68-16/1099 банківського рахунку від 07.03.2012 відкрито рахунок у національній валюті № НОМЕР_4 в Дарницькому районному відділенні АТ "Райффайзен банк Аваль".

Крім того, 29.03.2012 між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен банк Аваль", яке перейменоване на Акціонерне товариство "Райффайзен банк Аваль" (далі - банк) та Фізичною особою-підприємцем Кузьмінською Оксаною Володимирівною (далі - клієнт) укладено договір № 078/010700 про відкриття та ведення поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжної картки, умовами якого передбачено, що банк на підставі заяви на відкриття рахунку та випуск корпоративних платіжних карток та цього договору відкриває на ім`я клієнта поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись з використанням спеціального платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_5 / НОМЕР_6 у національній валюті, випускає та надає клієнту та його довіреним особам корпоративні платіжні картки, тип яких визначається заявою, а також здійснює обслуговування рахунку відповідно до вимог чинного законодавства України, правил платіжних систем, Правил ведення поточних карткових рахунків фізичних осіб-підприємців та користування платіжними картками АТ "Райффайзен банк Аваль".

Цей договір укладено на невизначений строк, договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками (за наявності) і діє до повного виконання ними прийнятих відповідно до цього договору зобов`язань (п. 10.1. договору).

Також, 29.05.2014 між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен банк Аваль", яке перейменоване на Акціонерне товариство "Райффайзен банк Аваль" (далі - кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Кузьмінською Оксаною Володимирівною (далі - позичальник) укладено кредитний договір № 011/2549/219353, умовами якого передбачено, що кредитор надає позичальнику можливість використання кредитної лінії з поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів № НОМЕР_1( НОМЕР_3 ), шляхом здійснення платежів в межах поточного ліміту з рахунку у разі відсутності (недостатності) на рахунку грошових коштів

Максимальний ліміт кредиту за договором складає 50 000, 00 грн.

В межах максимального ліміту встановлюється поточний ліміт кредиту.

На дату укладення договору поточний ліміт кредиту складає 25 000, 00 грн.

Відповідно до п. 1.2. договору, строк дії кредиту - з дня підписання договору страхування у відповідності до умов статті 4 договору по 29.05.2016 включно - дата закінчення кредитування.

Згідно п. 1.3. договору, без укладення додаткових угод до договору, кредитор має право продовжити строк дії кредиту на 24 календарних місяці за умови, що на дату закінчення кредитування буде дотримано кожну з наступних умов:

- кредитор за 20 робочих днів до останнього робочого дня строку дії кредиту не отримав листа позичальника про відмову від продовження строку дії кредиту;

- відсутні факти невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором;

- відсутні умови, передбачені п. 8.2. договору;

- договір страхування, який відповідає вимогам ст. 4 договору, укладено на строк, не менший, ніж строк, на який продовжується дія договору.

Використання позичальником за рахунок кредиту будь-якої суми коштів, розглядається сторонами як згода позичальника на подовження строку дії кредиту.

Крім того, 29.05.2014 між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен банк Аваль", яке перейменоване на Акціонерне товариство "Райффайзен банк Аваль" (далі - банк) та Фізичною особою-підприємцем Кузьмінською Оксаною Володимирівною (далі - клієнт) укладено договір про відкриття та ведення поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжних карток № 011/2549/ НОМЕР_7 , відповідно до якого банк на підставі заяви клієнта, яка є невід`ємною частиною договору, відкриває клієнту КР № НОМЕР_1/ НОМЕР_3 у національній валюті України, випускає до КР та надає клієнту ПК та забезпечує здійснення розрахунків за операціями, проведеними з використанням ПК на умовах цього договору. За заявою клієнта про випуск ПК довіреній особі, банк випускає до КР клієнта та надає довіреній особі ПК, а також здійснює обслуговування таких ПК відповідно до умов цього договору. Заява про випуск ПК довіреній особі є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до розділу 1 договору:

Картковий рахунок (КР) - поточний рахунок клієнта, операції за яким можуть здійснюватися з використанням ПК, який відкривається клієнту в банку відповідно до цього договору.

Платіжна картка(ки) (ПК) - корпоративний спеціальний платіжний засіб, який дає змогу його держателю здійснювати операції за КР клієнта.

Відповідно до п. 2.4. договору, обслуговування банком КР клієнта здійснюється за дебетовою схемою, якщо інше не визначено за згодою сторін. На підставі окремого договору клієнт може отримати кредит, який надається клієнту банком у межах встановленої банком кредитної лінії (овердрафту) шляхом здійснення платежів з КР клієнта у разі відсутності (недостатності) на ньому власних грошових коштів (далі - кредит). Внаслідок укладення клієнтом окремого договору про отримання кредиту, схема обслуговування банком КР клієнта змінюється з дебетової на дебетово-кредиту.

Згідно п. 3.4. договору, відповідно до п. 2.1. договору, банк випускає ПК та КР клієнта, тип який визначається заявою клієнта. Всі ПК, випущені банком до КР клієнта є власністю банка та підлягають поверненню до банку по закінченню строку дії.

Договір укладено на невизначений строк, договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками (за наявності) і діє до повного виконання сторонами прийнятих відповідно до договору зобов`язань (п. 16.1. договору).

Як зазначає позивач, в кінці травня 2018 року, внаслідок закінчення строку дії платіжної картки (дебетової) № НОМЕР_5 / НОМЕР_6 , позивач звернувся до відповідача з заявою для отримання нової картки.

Проте, як зазначає Кузьмінська О.В. остання не була обізнана про те, що видана їй банком платіжна картка є кредитною, а не дебетовою, у зв`язку з чим з позивача знімалася комісія за поповнення платіжної картки - 1 % та за зняття готівки - 3,5 %.

Тож, 15.08.2018 позивач звернувся до Дарницького районного відділення АТ "Райффайзен банк Аваль" із заявою, в якій просив повернути надлишково зняту комісію та залишок коштів.

Листом від 31.08.2018 № 97-5-4/2309 відповідач надав відповідь на вищевказаний лист позивача, в якому повідомив, що обслуговування рахунку, в тому числі з питань списання комісії за зняття готівки, здійснювалося відповідно до тарифів, що є додатком № 1 до договору № 011/2549/219353 від 29.05.2014, а тому відсутні підставі для відшкодування коштів.

Отже, як зазначає позивач, за період з 21.06.2018 по 15.08.2018 були проведені наступні операції по платіжній картці № НОМЕР_3 до карткового рахунку № НОМЕР_1 , а саме: перераховано власні кошти з поточного рахунку № НОМЕР_4 на нову платіжну картку в сумі 212 500, 00 грн.; зняття готівки у сумі 202 100, 00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 08.01.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою № Д1-В21/00204, в якій просив надати підтвердження на паперовому носії: заяви про заміну платіжної картки за травень 2018 № НОМЕР_5/НОМЕР_6 по договору № НОМЕР_6 від 29.03.2012; заяву про заміну платіжної картки за травень 2018 № НОМЕР_9 по договору № 011/2549/219353 від 29.05.2014; копію розписки про отримання платіжної картки № № НОМЕР_5 / НОМЕР_6 в червні 2018; копію розписки про отримання платіжної картки № НОМЕР_1 / НОМЕР_3 в червні 2018.

Листом від 15.01.2019 відповідач надав відповідь на вищезазначений лист позивача, в якому повідомив, що отримання карток по картковому рахунку № НОМЕР_6 /UАН та по картковому рахунку № НОМЕР_3 / UАН було здійснено позивачем особисто, що підтверджується розписками про отримання платіжних карток.

Отже, обгрнутовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що не звертався до відповідача із заявою про видачу кредитної картки, у зв`язку з чим відповідачем неправомірно зараховувалися грошові кошти замість дебетової картки на кредитну картку, а тому просить суд визнати правочин вчинений Акціонерним товариством "Райффайзен банк Аваль" з видачі кредитної платіжної картки по договору № 011/2549/219353 від 29.05.2014 без заяви позивача недійсним.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача кошти у розмірі 7 183, 50 грн., як неправомірно стягнуту комісію.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 1067 Цивільного кодексу України визначено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.05.2014 позивачем було підписана заява-анкета на встановлення кредитного ліміту до поточного рахунку кредитної картки (для фізичної особи-підприємця), відповідно до якої сума кредиту становила 35 000, 00 грн.

Крім того, 16.05.2014 позивачем була підписана заява на відкриття поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжної картки, відповідно до якої позивачу відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 .

Тож, в кінці травня 2018 року, внаслідок закінчення строку дії платіжної картки (дебетової) № НОМЕР_5 / НОМЕР_6 , позивач звернувся до відповідача з заявою для отримання нової картки, що не заперечується відповідачем.

Проте, позивачу замість дебетової картки по рахунку № НОМЕР_5 / НОМЕР_6 згідно договору № 078/010700 від 29.03.2012 було видано кредитну картку по рахунку НОМЕР_1/ НОМЕР_3 за кредитним договором № 011/2549/219353 від 29.05.2014, що також не заперечується відповідачем.

Тож, як вбачається з матеріалів справи, за період з 21.06.2018 по 15.08.2018 позивачем були проведені наступні операції по платіжній картці № НОМЕР_3 до карткового рахунку № НОМЕР_1 , а саме: перераховано власні кошти з поточного рахунку № НОМЕР_4 на нову платіжну картку в сумі 212 500, 00 грн.; зняття готівки у сумі 202 100, 00 грн.

В свою чергу, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач наголошує на обізнаності відповідача з умовам кредитного договору та тарифами до нього, а також стверджує про обізнаність позивача з видачою кредитної картки, оскільки після закінчення строку використання остання видається без заяви клієнта.

Разом з тим, суд не погоджується з такими твердженнями відповідача з огляду на наступне.

Так, 16.05.2014 позивачем було підписана заява-анкета на встановлення кредитного ліміту до поточного рахунку кредитної картки (для фізичної особи-підприємця), відповідно до якої сума кредиту становила 35 000, 00 грн., а також заява на відкриття поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжної картки, відповідно до якої позивачу відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 .

У зв`язку з чим, 29.05.2014 між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен банк Аваль", яке перейменоване на Акціонерне товариство "Райффайзен банк Аваль" (далі - кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Кузьмінською Оксаною Володимирівною (далі - позичальник) укладено кредитний договір № 011/2549/219353, умовами якого передбачено, що кредитор надає позичальнику можливість використання кредитної лінії з поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів № НОМЕР_1( НОМЕР_3 ), шляхом здійснення платежів в межах поточного ліміту з рахунку у разі відсутності (недостатності) на рахунку грошових коштів

Крім того, 29.05.2014 між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен банк Аваль", яке перейменоване на Акціонерне товариство "Райффайзен банк Аваль" (далі - банк) та Фізичною особою-підприємцем Кузьмінською Оксаною Володимирівною (далі - клієнт) укладено договір про відкриття та ведення поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжних карток № 011/2549/ НОМЕР_7 , відповідно до якого банк на підставі заяви клієнта, яка є невід`ємною частиною договору, відкриває клієнту КР № НОМЕР_1/ НОМЕР_3 у національній валюті України, випускає до КР та надає клієнту ПК та забезпечує здійснення розрахунків за операціями, проведеними з використанням ПК на умовах цього договору. За заявою клієнта про випуск ПК довіреній особі, банк випускає до КР клієнта та надає довіреній особі ПК, а також здійснює обслуговування таких ПК відповідно до умов цього договору. Заява про випуск ПК довіреній особі є невід`ємною частиною договору.

Проте, суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази активації позивачем кредитної картки НОМЕР_3 по рахунку № НОМЕР_1 , як і відсутні докази використання позивачем кредитних коштів.

При цьому, суд звертає увагу відповідача на положення п. 1.2. кредитного договору № 011/2549/219353 від 29.05.2014, яким передбачено, що строк дії кредиту - з дня підписання договору страхування у відповідності до умов статті 4 договору по 29.05.2016 включно - дата закінчення кредитування.

Крім того, згідно п. 1.3. кредитного договору № 011/2549/219353 від 29.05.2014, без укладення додаткових угод до договору, кредитор має право продовжити строк дії кредиту на 24 календарних місяці за умови, що на дату закінчення кредитування буде дотримано кожну з наступних умов:

- кредитор за 20 робочих днів до останнього робочого дня строку дії кредиту не отримав листа позичальника про відмову від продовження строку дії кредиту;

- відсутні факти невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором;

- відсутні умови, передбачені п. 8.2. договору;

- договір страхування, який відповідає вимогам ст. 4 договору, укладено на строк, не менший, ніж строк, на який продовжується дія договору.

Використання позичальником за рахунок кредиту будь-якої суми коштів, розглядається сторонами як згода позичальника на подовження строку дії кредиту.

Суд зазначає, що відповідачем на вимогу суду не було надано банківську виписку по руху кредитних коштів починаючи з 2014 року, з якої вбачалося використання позивачем кредитного ліміту, при цьому у даному судовому засіданні відповідачем було повідомлено, що позивач кредитним коштами не користувався, а тому не має можливості надати відповідну банківську виписку.

Відповідно до Правил ведення поточних рахунків суб`єктів господарювання та користування платіжними картками АТ „Райффайзен Банк Аваль" (наявні у матеріалах справи), Держатель ПК (Держатель) Клієнт - фізична особа-підприємець, якій відкрито КР або Довірена особа, якій Клієнт в порядку та на умовах, визначених Договором, надає право здійснювати операції за КР Клієнта з використанням ПК, або здійснення інших операцій із застосуванням ПК.

Відповідно до п. 2.2.4 Правил, ПК, надана Держателю в порядку, визначеному п. 2.2.3. цих Правил, є неактивною. Для використання ПК Держатель проводить її активацію шляхом здійснення будь-якої Операції з використанням ПК, що потребує введення ПІН-коду.

Згідно п. 5.1. Правил, 5.1. ПК випускається на певний строк. На випущених Банком ПК дата закінчення строку дії ПК зазначена у відповідному полі на лицьовій стороні ПК у форматі ММ/РР (ММ - дві цифри порядкового номера місяця, РР - дві останні цифри року). ПК залишається дійсною до закінчення останнього календарного дня місяця та року, зазначеного у відповідному полі лицьової сторони ПК.

При цьому, суд зазначає, що пунктом 5.2. Правил встановлено, що для перевипуску ПК Держателю на новий строк, Клієнт повинен за 1 (один) календарний місяць до закінчення строку дії ПК надати в Банк письмову заяву встановленої Банком форми щодо перевипуску ПК на новий строк. Банк надає Клієнту виготовлену на новий строк ПК після складання Клієнтом в Банку заяви на перевипуск ПК на новий строк, встановленої Банком форми, оплати випуску нових ПК згідно Тарифів та повернення до Банку ПК, строк дії якої закінчився. У разі неподання зазначеної заяви щодо перевипуску ПК на новий строк, Банк не несе відповідальності за неотримання Клієнтом та/або Довіреними особами Клієнта виготовленої на новий строк ПК відразу по закінченню строку дії ПК. В окремих випадках, Банк на свій розсуд, має право здійснити перевипуск ПК з метою продовження строку дії ПК, випущених до КР Клієнта (п. 5.2. Правил).

Згідно п. 3.4. договору, відповідно до п. 2.1. договору, банк випускає ПК та КР клієнта, тип який визначається заявою клієнта. Всі ПК, випущені банком до КР клієнта є власністю банка та підлягають поверненню до банку по закінченню строку дії.

Тобто, сторонами в укладеному договорі було чітко передбачено випуск платіжних та кредитних карток на підставі заяви клієнта, проте, у матеріалах справи відсутня заява позивача про заміну платіжної картки за травень 2018 № НОМЕР_9 по договору № 011/2549/219353 від 29.05.2014.

При цьому, суд не приймає до розгляду долучену відповідачем до відзиву на позовну заяву розписку про отримання картки від 25.05.2018, оскільки з останньої не вбачається, за яким саме рахунком та на підставі якого договору видано позивачу платіжну картку.

Між тим, як вбачається з виписок з ПЗ Оріон по рахунку № НОМЕР_1 / НОМЕР_3 у позивача відсутні діючи кредитні картки, оскільки останні закриті.

Крім того, суд зазначає, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2019 було зобов`язано Акціонерне товариство "Райффайзен банк Аваль" надати суду належним чином засвідчені читабельні копії заяви Фізичної особи-підприємця Кузмінської Оксани Володимирівни про заміну платіжної картки за травень 2018 року НОМЕР_9 по договору № 011/2549/219353 від 29.05.2014 та заяви Фізичної особи-підприємця Кузмінської Оксани Володимирівни про заміну платіжної картки за травень 2018 року НОМЕР_5/НОМЕР_6 по договору № НОМЕР_6 від 29.03.2012.

Проте, відповідачем не було надано вказані заяви із посиланням на те, що у даному випадку банк скористався своїм правом на перевипуск ПК на власний розсуд без заяви клієнта.

Однак, як зазначено судом вище, умовами укладеного між сторонами договору № 011/2549/219353 від 29.05.2014 чітко передбачено, що відповідна картка надається банком за заявою клієнта, тобто у даному випадку банк не мав права на власний розсуд перевипускати кредитну картку та надавати її позивачу без заяви останнього, що свідчить про неправомірність дій відповідача, оскільки позивач позбавився того, на що він розраховував, а саме використання власних коштів без сплати комісії за поповнення картки та комісії за зняття готівки.

При цьому, суд зазначає, що з умов укладеного між сторонами кредитного договору № 011/2549/219353 від 29.05.2014 чітко вбачається, що він діє по 29.05.2016 та використання позичальником за рахунок кредиту будь-якої суми коштів, розглядається сторонами як згода позичальника на подовження строку дії кредиту, проте у матеріалах справи відсутні докази використання позивачем кредитних коштів, що свідчить про те, що даний договір закінчив свою дію 29.05.2016 та відповідач не мав права перевипускати картку за даним договором.

Разом з тим, позивач просить суд визнати правочин вчинений Акціонерним товариством "Райффайзен банк Аваль" з видачі кредитної платіжної картки по договору № 011/2549/219353 від 29.05.2014 без заяви позивача недійсним.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За приписами Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрахунково-касове обслуговування - це послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов`язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договір) дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Для правової кваліфікації дій учасників цивільного обороту, спрямованих на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків в якості правочинів, суттєве значення має встановлення підстав вчинення таких дій, тобто сукупності юридично значимих причин-обставин, безпосереднім об`єктивним наслідком яких стали такі дії. Саме правова підстава тієї чи іншої дії надає останній якостей цивільно-правового правочину і дозволяє належним чином кваліфікувати правочин за видом і дозволяє вірно визначити норму матеріального права, яка регулює цей правочин.

Як випливає з аналізу глави 16 Цивільного кодексу України, законодавець визначає договір і дії, що вчиняються на виконання зобов`язання з договору, у нерозривній єдності, а правила про форму правочину і про його недійсність - розглядає по відношенню до підстав виникнення зобов`язання (постанова Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №910/8087/17).

Отже, правочин - правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.

Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів:

- дефекти (незаконність) змісту правочину;

- дефекти (недотримання) форми;

- дефекти суб`єктного складу;

- дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Суд зазначає, що кваліфікація позивачем дій відповідача по видачі кредитної платіжної картки по договору № 011/2549/219353 від 29.05.2014 без заяви позивача є правочином, не ґрунтується на зазначеному в законі визначенні правочину, оскільки за своєю суттю є дією з перевипуску кредитної карти та не має всіх вказаних вище складових елементів правочину.

Відтак, до цієї операції не можуть бути застосовані норми закону, що регулюють питання недійсності правочину - ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Аналогічні висновки викладено Верховним Судом у постанові від 26.03.2018 у справі №911/2623/17 та від 10.04.2019 у справі № 910/4357/18.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання правочину недійсним, у зв`язку із тим, що видача кредитної платіжної картки по договору № 011/2549/219353 від 29.05.2014 без заяви позивача є лише дією, яка засвідчує факт перевипуску банком кредитної картки, тому підстави для визнання цієї дії недійсною за правилами визнання недійсним правочину відсутні. При цьому, судом враховано, що сам договір № 011/2549/219353 від 29.05.2014, позивачем не оспорюється.

З огляду на вищевикладене, посилання позивача на положення ст.ст. 229, 230 Цивільного кодексу України є необґрунтованими.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача кошти у розмірі 7 183, 50 грн., як неправомірно стягнуту комісію.

Як встановлено судом вище, за період з 21.06.2018 по 15.08.2018 були проведені наступні операції по платіжній картці № НОМЕР_3 до карткового рахунку № НОМЕР_1 , а саме: перераховано власні кошти з поточного рахунку № НОМЕР_4 на нову платіжну картку в сумі 212 500, 00 грн.; зняття готівки у сумі 202 100, 00 грн., що вбачається з банківських виписок.

Проте, відповідачем було списано з позивача 2 125, 00 грн. - 1 % комісії за поповнення кредитної картки у сумі 212 500, 00 грн. та 5 052, 50 грн. - 3,5 % комісії за зняття готівки з кредитної картки № НОМЕР_1/ НОМЕР_3 у розмірі 202 100, 00 грн.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як встановлено судом вище, відповідачем неправомірно на власний розсуд було здійснено перевипуск кредитної картки та надано її позивачу без заяви останнього, внаслідок чого з позивача списано комісію за поповнення кредитної картки та комісії за зняття готівки з кредитної картки.

Так, додатком № 1 до договору про відкриття та ведення поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжних карток № 011/2549/219353 від 29.05.2014 визначені Тарифи продукту «Кредитна картка для підприємця», якими зокрема, передбачена комісія за одержання готівки - власних коштів клієнта у розмірі - 3,5 % (мінімум 5, 00 грн.) - в банкоматах та відділеннях банку; 4 % +5,00 грн. - в мережі інших банків на території України; 4%+15,00 грн. - в мережі інших банків за межами Україини; грошовий переказ між картковими рахунками - 2,7 % від суми операції, але не менше 5 грн.

Тож, відповідачем було списано з рахунку позивача 2 125, 00 грн. - 1 % комісії за поповнення кредитної картки у сумі 212 500, 00 грн. та 5 052, 50 грн. - 3,5 % комісії за зняття готівки з кредитної картки № НОМЕР_1/ НОМЕР_3 у розмірі 202 100, 00 грн, що вбачається з банківських виписок.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що після відкриття провадження у справі 31.07.2019 відповідачем було повернуто позивачу частину утриманої комісії за поповнення позивачем рахунку № НОМЕР_3 у сумі 2 125, 00 грн., що вбачається з банківської виписки та підтверджено позивачем у даному судовому засіданні.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі № 910/2599/19 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення 2 125, 00 грн. - 1 % комісії за поповнення кредитної картки після відкриття провадження у справі, за відсутністю предмету спору.

Таким чином, на день прийняття рішення у справі непогашеною залишилась заборгованість у розмірі 5 052, 50 грн. - 3,5 % комісії за зняття готівки з кредитної картки № НОМЕР_1/ НОМЕР_3 .

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача комісії за зняття готівки з кредитної картки № НОМЕР_1 / НОМЕР_3 у розмірі 5 052, 50 грн. є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, враховуючи, що спір у даній справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань з перевипуску кредитної картки без заяви позивача, оскільки судом частково задоволено заявлені позовні вимоги, витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача витрати, пов`язані із правовою допомогою.

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17.

З матеріалів справи вбачається, що 05.02.2019 між ОСОБА_3 (далі - адвокат) та Фізичною особою-підприємцем Кузьмінською Оксаною Володимирівною (далі - клієнт) укладено договір № 0502/19 про надання правової (правничої допомоги), відповідно до якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання представляти права і законні інтереси клієнта та здійснювати професійну діяльність адвоката згідно з умовами цього договору з усіма права представника, захисника, які передбачені господарським процесуальним кодексом України, а також у відносинах з усіма органами, у тому числі суду, з усіх питань, що стосуються клієнта, з питань підготовки та збору необхідних документів для підготовки позовної заяви до суду, представляти в якості представника та/або захисника інтереси клієнта в усіх справах, що розглядаються за його позовною заявою чи відносно нього в усіх судах, зокрема, але не виключно, в господарському суді міста Києва з питань захисту права та інтересів клієнта, з усіма без обмежень правами передбаченими чинним законодавством наданих позивачу та/або відповідачу.

25.02.2019 ОСОБА_3 та Фізичною особою-підприємцем Кузьмінською Оксаною Володимирівною складено та підписано акт приймання-передачі наданих (виконаних) послуг по договору № 0502/19 про надання правової (правничої допомоги) від 05.02.2019, відповідно до якого загальна вартість послуг становить 5 400, 00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем здійснено оплату послуг адвоката згідно договору № 0502/19 про надання правової (правничої допомоги) від 05.02.2019, що підтверджується квитанцією № 2502-1 від 25.02.2019 у розмірі 5 400, 00 грн.

При цьому, суд зазначає, що надана позивачем квитанціям № 2502-1 від 25.02.2019 на підтвердження здійснення оплати послуг адвоката відповідає вимогам Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148.

Отже, перевіривши подані позивачем докази та здійснивши власний перерахунок заявленої до стягнення з відповідача суми на оплату послуг адвоката, враховуючи співмірність заявленої позивачем суми із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а також часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача 3 000, 00 грн. витрат на послуги адвоката.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі № 910/2599/19 закрити на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення 2 125, 00 грн. комісії за поповнення кредитної картки, за відсутністю предмету спору.

2. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Кузьмінської Оксани Володимирівни задовольнити частково.

3. Стягнути з Акціонерного товариства "Райффайзен банк Аваль" (01011, м. Київ, вул. Лєскова, буд. 9, ідентифікаційний код - 14305909) на користь Фізичної особи-підприємця Кузьмінської Оксани Володимирівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_8 ) 5 052 (п`ять тисяч п`ятдесят дві) грн. 50 коп. - боргу, 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 коп. - судового збору та 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. - витрат на правову допомогу адвоката.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 27.08.2019.

Суддя Щербаков С.О.