ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2188/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

при секретарі судового засідання Сіліній М.Г.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", місто Київ
до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків, місто Харків
про стягнення 14 022,23 грн.
за участю представників:

позивача - Андрійко Є.Л. довіреність № 14-182 від 13.05.2019 (адвокат);

відповідача - Харченко В.Є. довіреність № 4251 від 20.06.2019;

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків, про стягнення заборгованості в розмірі 14 022,23 грн., з яких: 12 937,44 грн. - сума основної заборгованості за договором № 9282/18-ТЕ(Т)-32 постачання природного газу від 05.12.2018, 645,35 грн. - пеня, згідно пункту 7.2. Договору, 126,54 грн. - 3 % річних та 312,90 грн. - інфляційні втрати. Також позивач просить суд покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 921,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.04.2019 позовну заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/2188/19; розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 05 серпня 2019 року.

В судовому засіданні 05.08.2019 судом оголошено, що 26 липня 2019 року до загального відділу діловодства Господарського суду Харківської області надійшов відзив Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків на позовну заяву (вх. № 18239), в порядку статті 165 Господарського процесуального кодексу України. Не виходячи до нарадчої кімнати суд прийняв відзив до розгляду, про що постановив ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання від 05 серпня 2019 року.

Приймаючи до уваги неявку представників сторін в судове засідання 05.08.2019, а також з метою забезпечення принципу змагальності та реалізації прав сторін на повне та об`єктивне встановлення всіх обставин справи, в судовому засіданні у справі № 922/2188/19 оголошено перерву до 19 серпня 2019 року, про що судом постановлено відповідну ухвалу.

Представник позивача, який брав участь в судовому засіданні 19.08.2019, позовні вимоги підтримував в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні 19.08.2019 суму основної заборгованості в розмірі 12 937,44 грн. визнав, проте проти позову заперечував, зазначивши, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків є неприбутковою установою, тобто утримується за рахунок коштів відповідного (державного) бюджету, а всі витрати такої установи узгоджуються з органом, який уповноважений здійснювати фінансування установи, для чого складається кошторис, в який вносяться всі статті витрат. Для сплати заборгованості у КЕВ м. Харків немає відповідного фінансування.

Крім того, розрахунок штрафних санкцій не містить інформації, яким чином та за якими показниками позивачем нараховано пеню, 3% річних та інфляційні.

Заслухавши представників сторін, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

05 грудня 2018 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харків (Споживач) укладено Договір № 9282/18-ТЕ(Т)-32 постачання природного газу, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався поставити Споживачеві природний газ за кодом ДК 021:00-6 - Газове паливо (Природний газ), а Споживач зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.

Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2. Договору).

Пунктом 2.1. Договору визначено, що Постачальник передає Споживачу в період з 01 грудня 2018 року по 31 грудня 2018 року (включно) замовлений Споживачем обсяг природного газу в кількості 17,000 тис. куб.метрів.

Згідно пункту 3.8. Договору приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

3.8.1. Споживач в акті приймання-передачі природного газу, зазначає той обсяг, який був фактично використаний Споживачем у відповідному розрахунковому періоді для потреб, зазначених в пункті 1.2 цього Договору.

3.8.2. Споживач в акті приймання-передачі природного газу, зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані Споживачем в той період (періоди), коли Споживач був включений до Реєстру Постачальника, що підтверджується Споживачем в акті приймання-передачі газу.

Споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання Постачальником своїх зобов`язань за цим Договором в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді (пункт 3.11. Договору).

Згідно пункту 5.1. Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 грудня 2018 року до 31 грудня 2018 року (включно), відповідно до статті 631 ЦКУ, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1. Договору).

На виконання умов Договору Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у грудні 2018 року передала у власність Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків природний газ на загальну суму 136 071,30 грн., що підтверджується Актом приймання - передачі природного газу від 31.12.2018, підписаним представниками та скріпленими печатками сторін без будь-яких зауважень та заперечень (арк.с. 26).

Однак, за твердженням позивача, оплату за прийнятий у грудні 2018 року газ здійснено Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харків лише частково - в розмірі 123 133,86 грн., внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", яка складає 12 937,44 грн. Крім того, у зв`язку з порушенням встановлених у Договорі № 9282/18-ТЕ(Т)-32 строків оплати прийнятого природного газу, на суму основного боргу позивачем нараховано також пеню у розмірі 645,35 грн. (згідно з пунктом 7.2. Договору), 3 % річних у розмірі 126,54 грн. та інфляційні втрати у розмірі 312,90 грн. на підставі статті 625 ЦК України. Обставини щодо стягнення вказаних нарахувань в примусовому порядку стали підставою для звернення Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до суду з даним позовом.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

Згідно статей 11, 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в статтях 173-175 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

За приписами статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Частиною першою статті 530 ЦК України також встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 ЦК України встановлює обов`язковість договору для виконання сторонами.

Крім того, згідно приписів статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Окремим видом зобов`язання є договір поставки. Так, згідно з частинами першою, другою статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Разом з тим, частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Посилання відповідача на відсутність у Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків, як бюджетної установи, необхідного фінансування та бюджетних асигнувань суд вважає безпідставним та таким, що не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Так, з урахуванням вимог частини другої 617 Цивільного кодексу України, частини другої статті 218 Господарського кодексу України та правових висновків, викладених в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005, постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 року у справі №3-28гс12, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому Господарським процесуальним кодексом України порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, жодних доказів остаточної оплати отриманого за Договором № 9282/18-ТЕ(Т)-32 від 05.12.2018 природного газу у встановлені сторонами строки не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 12 937,44 грн. обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами частини другої статті 193 ГК України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина перша статті 199 ГК України).

Відповідно також до пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктами 8.1., 8.2. Договору № 9282/18-ТЕ(Т)-32 постачання природного газу сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим Договором. У разі прострочення Споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6. цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Враховуючи неналежне виконання Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харків зобов`язань з оплати природного газу у встановлений Договором термін, господарський суд доходить висновку про правомірність позовних вимог в частині застосування штрафних санкцій.

Крім того, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Суд також зазначає, що пеня та інші нарахування у зв`язку з порушенням грошових зобов`язань визначаються позивачем у твердій сумі на час подання позову і включаються в ціну останнього. Розрахунок відповідної суми може бути викладений у позовній заяві або доданий до неї; в останньому випадку він підписується особою, яка його склала, або особою, яка підписала позовну заяву.

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Крім того, в будь-якому випадку відповідач не позбавлений права здійснити і подати суду контррозрахунок.

До матеріалів справи позивачем надано розрахунок пені, трьох процентів річних та інфляційних нарахувань окремо і з урахуванням проплати Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків. Перевіривши періоди та кожне нарахування, суд встановив, що розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства та є арифметично вірним. У зв`язку із викладеним позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 645,35 грн., 3 % річних в розмірі 126,54 грн. та інфляційних втрат в розмірі 312,90 грн. є обґрунтованими, доведеним матеріалами справи та таким, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується частиною першою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків підлягає стягненню також судовий збір в розмірі 1 921,00 грн.

З огляду на наведене, відповідно до статей 11, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 655, 712 Цивільного кодексу України, статтями 173-175, 193, 199, 216, 217, 230-232 Господарського кодексу України та керуючись ст.ст. 1, 13, 73-80, 86, 123, 129, 202, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків (місцезнаходження: 61024, місто Харків, вулиця Пушкінська, будинок 61; ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (місцезнаходження: 01001, місто Київ, вулиця Б. Хмельницького, 6; ) суму основної заборгованості за Договором № 9282/18-ТЕ(Т)-32 постачання природного газу від 05 грудня 2018 року в розмірі 12 937,44 грн., пеню в розмірі 645,35 грн., три проценти річних в розмірі 126,54 грн., інфляційні втрати в розмірі 312,90 грн. та судовий збір в розмірі 1 921,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України та п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "20" серпня 2019 р.

Суддя В.В. Рильова

справа № 922/2188/19