ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2019 р. Справа№ 911/2806/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Будівельно-монтажна фірма «Укргазпромбуд»

на рішення Господарського суду Київської області від 05.03.2019

у справі № 911/2806/18 (суддя Рябцева О.О.)

за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Будівельно-монтажна фірма «Укргазпромбуд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Швейне об`єднання «Робочий стіль»

про зобов`язання вчинити дії та стягнення 366 210,00 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» в особі Філії «Будівельно-монтажна фірма «Укргазпромбуд» (далі - АТ «Укртрансгаз» в особі Філії «Будівельно-монтажна фірма «Укргазпромбуд», позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Швейне об`єднання «Робочий стіль» (далі - ТОВ «Швейне об`єднання «Робочий стіль», відповідач) про зобов`язання відповідача вчинити дії по виконанню умов договору про закупівлю №/090/2 від 07.09.2017, шляхом поставки позивачеві на умовах вказаного договору форменого одягу, а саме: костюм чоловічий зимовий 06-01 (Тип А) (З Ми Ву Нм Тн), в кількості 130 шт. загальною вартістю 244140,00 грн, якість якого відповідає умовам договору та вимогам тендерної документації, опублікованої в електронній системі закупівель згідно оголошення № UA-2017-07-24-000079-с, а також стягнення 366 210,00 грн пені, нарахованої у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за вказаним договором щодо здійснення поставки товару на підставі направленої позивачем заявки.

При цьому, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що у рішенні Господарського суду Київської області від 05.06.2018 у справі №911/669/18 було встановлено, що датою початку нарахування штрафних санкцій є 17.02.2018 та вирішено питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені за період з 17.02.2018 по 20.03.2018, у зв`язку з чим у даній справі позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення виконання зобов`язань за період з 21.03.2017 по 17.08.2018.

Рішенням Господарського суду Київської області від 05.03.2019 у справі №911/2806/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що станом на момент подання позову у даній справі відповідачем товар не поставлений, заявлена у направленій відповідачеві претензії сума не сплачена, відповідь на претензію останнім не надано; після подання позову у даній справі постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 рішення у справі №911/669/18 було скасоване та при цьому, судом апеляційної інстанції встановлено обставини, які в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України, не підлягають повторному доведенню, зокрема, те, що відповідачем не порушено зобов`язання щодо своєчасної поставки товарів; враховуючи, що строк виконання відповідачем обов`язку з поставки позивачеві товару згідно заявки № 3101ВИХ-18-35 від 15.01.2018 не настав, тобто відповідач не є таким, що прострочив виконання зобов`язання, суд дійшов висновку про передчасність заявленої вимоги про зобов`язання відповідача вчинити дії по виконанню умов договору та необґрунтованість вимоги про стягнення пені за прострочення строків виконання зобов`язання.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, АТ «Укртрансгаз» в особі філії «Будівельно-монтажна фірма «Укргазпромбуд» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання вчинити дії по виконанню умов договору про закупівлю та постановити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач наголошував на тому, що у справі №911/669/18 предметом дослідження була лише заявка № 3101ВИХ-18-35 від 15.01.2018 з доказом її направлення відповідачу та претензія №3101вих-18-196 від 26.02.2018, а предметом спору - нарахування неустойки, водночас, у даній справі позивач надав суду ширший предмет дослідження - докази одержання відповідачем як вказаної заявки, так й інших документів, що підтверджують поінформованість відповідача про необхідність здійснення поставки, зокрема, відповідне листування сторін та докази здійснення часткової поставки товару, при цьому, предметом спору у даній справі є також вимога про зобов`язання відповідача вчинити дії по виконанню умов договору; відповідачем не доведено та не обґрунтовано, що він вжив усіх заходів для отримання поштового відправлення, яким направлено відповідну заявку, а відтак, неотримання останньої відповідачем сталося внаслідок його бездіяльності; законодавством не покладено на позивача ризик неотримання відповідачем направлених йому заявок на поставку товару; всупереч ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) судом не було враховано висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 23.04.2018 у справі №916/3188/16; судом необґрунтовано відмовлено у прийнятті до розгляду поданих позивачем додаткових доказів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Укртрансгаз» в особі філії «Будівельно-монтажна фірма «Укргазпромбуд» на рішення Господарського суду Київської області від 05.03.2019 у справі № 911/2806/18, призначено до розгляду на 12.06.2019, встановлено ТОВ «Швейне об`єднання «Робочий стіль» строк для подання відзиву.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач вказував обґрунтованість висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до відповідача штрафних санкцій та передчасності вимоги про зобов`язання виконати умови договору, оскільки останнім не було порушено відповідних договірних зобов`язань; аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №911/668/18.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2019, в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України, у розгляді справи № 911/2806/18 оголошено перерву на 28.08.2019.

У судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

28.08.2019 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 07.09.2017 між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз», яке змінило найменування на АТ «Укртрансгаз» в особі Філії «Будівельно-монтажна фірма «Укргазпромбуд» (у тексті договору - покупець) та ТОВ «Швейне об`єднання «Робочий Стіль» (у тексті договору - продавець) було укладено договір про закупівлю № /090/2 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується поставити покупцю товари, а покупець прийняти та оплатити такі товари.

Згідно з п. 1.2 договору найменування товарів - форменний одяг (одяг робочий), код за ДК 021:20-3.

Номенклатура, асортимент кількість товару та ціна за одиницю товару визначається згідно специфікації до договору, яка є його невід`ємною частиною (п. 1.3 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору сума визначена в договорі становить - 244140,00 грн., в тому числі: податок на додану вартість - 40 690,00 грн.

Відповідно до пункту 5.5 договору загальний строк поставки товарів - до 31.12.2018. Строк поставки окремої партії товару - 10 календарних днів з моменту надання покупцем продавцю заявки.

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором, але не більше 2-х років, а в частині розрахунків - до повного виконання (п. 10.1 договору).

У специфікації №1, яка є додатком № 1 до договору сторонами погодженоназву предмету закупівлі, одиницю виміру, кількість та ціну, а саме: костюм чоловічий зимовий ІТП 06-01 (Тип А) (З Ми Ву Нм Тн) в кількості 130 шт., за ціною 1878,00 грн (з ПДВ), на загальну суму 244 140,00 грн (з ПДВ).

З матеріалів справи вбачається, що 15.01.2018 позивачем було направлено на адресу відповідача заявку на поставку товару №3101вих-18-35 від 15.01.2018 (надалі - Заявка від 15.01.2018), в якій просив останнього відповідно до умов договору забезпечити постачання вищезазначеного товару, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення у цінний лист №085 (а.с. 51-54).

У зв`язку з тим, що вказана Заявка від 15.01.2018 відповідачем не виконана, визначений у ній товар позивачеві не поставлено, останній звернувся до відповідача з претензією №3101вих-18-196 від 26.02.2018, в якій вимагав здійснити поставку товару відповідно до умов договору та наданої заявки, а також сплатити 58 593,60 грн пені, нарахованої за прострочення строків виконання зобов`язань за договором (а.с. 55).

Вказана претензія була направлена позивачем на адресу відповідача 26.02.2018, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення у цінний лист (а.с. 56), однак залишена останнім без відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення АТ «Укртрансгаз» в особі Філії «Будівельно-монтажна фірма «Укргазпромбуд» до Господарського суду Київської області з позовом до ТОВ «Швейне об`єднання «Робочий стіль» про стягнення штрафних санкцій.

Посилаючись на те, що за наслідками розгляду вказаного позову рішенням Господарського суду Київської області від 05.06.2018 у справі №911/669/18 було стягнуто з відповідача на користь позивача пеню за період з 17.02.2018 по 20.03.2018 та встановлено ту обставину, що датою початку нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань є 17.02.2018, а також з огляду на невиконання відповідачем обов`язку щодо здійснення поставки товару за Заявкою від 15.01.2018, позивач звернувся з даним позовом до суду з вимогами про стягнення пені за період з 21.03.2017 по 17.08.2018 та зобов`язання вчинити дії по виконанню умов договору.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, а доводи скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, за своєю правовою природою договірні відносини, що склалися між сторонами у справі, мають ознаки договору поставки, за яким, відповідно до ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою цієї статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.1 договору сторони погодили, що поставка товарів здійснюється окремими партіями на підставі письмової заявки покупця.

Згідно з п.п. 5.4, 5.5 договору конкретна кількість товарів, що підлягає поставці в окремій партії, її номенклатура та асортимент, вантажоотримувачі визначаються покупцем в односторонньому порядку та вказуються ним в письмовій заявці на поставку. Загальний строк поставки товарів - до 31.12.2018. Строк поставки окремої партії товару - 10 календарних днів з моменту надання покупцем продавцю заявки.

Зі змісту вказаних умов договору вбачається, що для здійснення поставки окремої партії покупець повинен надіслати заявку із зазначенням асортименту, для того, щоб продавець сформував поставку товару в кількості та якості, яка необхідна покупцю. Тобто, продавець без отримання заявки не зобов`язаний поставляти товар покупцеві, оскільки він не обізнаний щодо необхідних характеристик товару, який необхідний покупцю.

Як стверджує позивач, з огляду на те, що ним було направлено відповідачеві Заявку від 15.01.2018, в останнього виник обов`язок поставити вказаний у ній товар у встановлений у договорі строк.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими доводами позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначає позивач, Господарським судом Київської області розглядалась справа №911/669/18 за позовом АТ «Укртрансгаз» в особі Філії «Будівельно-монтажна фірма «Укргазпромбуд» до ТОВ «Швейне об`єднання «Робочий стіль» про стягнення 141 601,20 грн штрафних санкцій, з яких 124 511,40 грн пені, 17 089,80 грн штрафу за прострочення строків виконання зобов`язань за договором № /090/2 про закупівлю від 07.09.2017.

Рішенням Господарського суду Київської області від 05.06.2018 у справі №911/669/18 за позовом АТ «Укртрансгаз» в особі Філії «Будівельно-монтажна фірма «Укргазпромбуд» до ТОВ «Швейне об`єднання «Робочий Стіль» про стягнення неустойки позов задоволено частково; стягнуто з ТОВ «Швейне об`єднання «Робочий Стіль» на користь АТ «Укртрансгаз» в особі Філії «Будівельно-монтажна фірма «Укргазпромбуд» 7 812,48 грн пені, нарахованої з 17.02.2018 за 32 дні, 7% штрафу у сумі 17 089,80 грн, а також 373,53 грн судового збору, 353,67 грн судових витрат, пов`язаних з розглядом справи; в іншій частині позову відмовлено.

Предметом та підставою позову у справі № 911/669/18 було стягнення штрафних санкцій у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з поставки товару відповідно до умов договору №/090/2 про закупівлю від 07.09.2017 та наданої позивачем Заявки на поставку товару № 3101ВИХ-18-35 від 15.01.2018.

Разом з тим, при зверненні з даним позовом до суду позивачем не було враховано, що вказане судове рішення не набрало законної сили, а відтак, встановлені у ньому обставини, у тому числі щодо прострочення відповідачем виконання свого зобов`язання з поставки товару за договором, не є такими, що не підлягають доказуванню в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Так, постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2019, яка набрала законної сили, рішення Господарського суду Київської області від 05.06.2018 у справі №911/669/18 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову АТ «Укртрансгаз» в особі філії «Будівельно-монтажна фірма «Укргазпромбуд» до ТОВ «Швейне Об`єднання «Робочий стіль» про стягнення 124 511,40 грн пені та 17 089,80 грн штрафу - відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 у справі №911/669/18 були встановлені наступні обставини.

15.01.2018 позивачем на адресу відповідача направлена заявка на поставку товару № 3101 ВИХ-18-35, що підтверджується чеком та описом вкладення ПАТ «Укрпошта» за № 885 від 15.01.2018.

Згідно даної заявки позивач просив відповідача забезпечити постачання товару Форменний одяг (Одяг робочий), код за ДК 021:20-3 Костюм чоловічий зимовий ІТП 06-01 (тип А) загальною кількістю 130 штук.

За даними Державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта», лист із заявкою № 3101ВИХ-18-35 від 15.01.2018 за номером поштового відправлення - 085, за вказаною адресою відповідачеві не вручений.

З огляду на те, що позивачем не було доведено надання відповідачеві заявки у розумінні п. 5.5 договору, суд апеляційної інстанції у вказаній постанові дійшов висновку про відсутність у відповідача обов`язку з поставки товару на підставі заявки № 3101вих18-35 від 15.01.2018 та відсутність порушення відповідачем договірного зобов`язання щодо своєчасної поставки товару.

Беручи до уваги встановлені у вищезазначеній постанові Північного апеляційного господарського суду обставини, колегія суддів зазначає, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129-1 Конституції України визначають, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Враховуючи, що постанова Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 у справі №911/669/18 набрала законної сили у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку, та беручи до уваги, що сторонами у вказаній справі є ті ж самі юридичні особи, що і у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про доведеність та обґрунтованість встановленої у зазначеній постанові обставини щодо неотримання відповідачем направленої йому позивачем заявки №3101ВИХ-18-35 від 15.01.2018, яка повторного доведення не потребує.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною першою ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За таких обставин, з огляду на те, що відповідно до умов договору строк поставки товару обраховується саме з моменту надання покупцем продавцеві відповідної заявки, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що строк виконання відповідачем обов`язку з поставки позивачеві товару згідно заявки № 3101ВИХ-18-35 від 15.01.2018 не настав, тобто відповідач не є таким, що прострочив виконання, а тому вимога позивача про зобов`язання відповідача вчинити дії по виконанню умов договору шляхом поставлення позивачу форменого одягу, а саме: костюм чоловічий зимовий 06-01 (Тип А) (З Ми Ву Нм Тн), в кількості 130 шт. є передчасною.

При цьому, на переконання колегії суддів, направлення позивачем відповідачеві претензії № 3101вих-18-196 від 26.02.2018 не є підставою для виникнення у відповідача обов`язку з поставки товару згідно договору з огляду на те, що у відповідності до змісту п.п. 5.1, 5.5 договору, обов`язок по поставці товару виникає лише на підставі письмової заявки покупця.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання позивача на постанову Верховного Суду від 23.04.2018 у справі № 916/3188/16, оскільки у зазначеній справі встановлювались обставини направлення судами та отримання/неотримання сторонами судових рішень та застосовувались відповідні норми процесуального закону. Натомість у даній справі не є предметом дослідження отримання чи неотримання сторонами судових рішень, а підлягають встановленню обставини щодо належного чи неналежного виконання сторонами умов договору.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 16.04.2019 у справі №911/668/18, які, в силу приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України, мають бути враховані при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Посилання позивача на отримання відповідачем заявки разом з копіями позовних заяв правомірно відхилені судом першої інстанції, оскільки направлення копії такої заявки разом з копією позовної заяви відповідачеві є процесуальним обов`язком позивача щодо направлення копій позовної заяви з доданими до неї документами (ст. 164 ГПК України) та здійснюється для інформування відповідача про наявність судового спору, а не на виконання умов договору.

Також, як правильно зауважує відповідач, разом з копією позовної заяви позивачем було направлено копію вказаної заявки, а не оригінал, водночас, умовами договору не передбачено направлення покупцем подавцеві копії заявки.

Посилаючись на порушення відповідачем строку поставки товару, позивачем також було заявлено вимогу про стягнення з відповідача 366 210,00 грн пені, нарахованої за період з 21.03.2017 по 17.08.2018.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з пунктом 7.4 договору за порушення строків поставки товарів стягується пеня у розмірі 1% вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Як вбачається з умов договору, для здійснення нарахування штрафних санкцій відповідно до п. 7.4. договору, має бути визначена точна дата, з якої відповідач повинен був здійснити поставку товару, оскільки пеня відповідно до договору розраховується за кожен день прострочення.

Разом з тим, враховуючи, що строк виконання відповідачем обов`язку з поставки позивачеві товару за договором не настав, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що заявлена позивачем вимога про стягнення пені за прострочення строків виконання зобов`язання є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

При цьому, судова колегія відхиляє як безпідставні твердження скаржника про порушення судом першої інстанції під час розгляду справи норм процесуального права, що на думку позивача проявилось, зокрема, в діях суду щодо відмови у прийнятті до розгляду поданих ним додаткових доказів, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.02.2019 позивач звернувся до Господарського суду Київської області з клопотанням про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, в якому позивач зазначав, що після подання позову у даній справі постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 рішення суду першої інстанції у справі №911/669/18 було скасоване. При цьому, вказаною постановою суд апеляційної інстанції встановив відсутність зобов`язань відповідача з поставки товару в зв`язку з неотриманням останнім заявки від 15.01.2018 № 3101ВИХ-18-35. У зв`язку з вищевикладеним, на думку позивача, виникла необхідність у наданні та дослідженні в даній справі додаткових доказів, які підтверджують факт обізнаності відповідача щодо необхідності поставки товару за договором № /090/2 від 07.09.2017, а саме: копії позовної заяви № 310ВИХ-18-292 від 21.03.2018; копії опису вкладень та чеку про надіслання позовної заяви з додатками відповідачу; копія листа позивача від 05.03.2018 № 3101ВИХ18-234; копія листа відповідача від 20.03.2018 № 14-1/18.

Згідно з ч. 2 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

З огляду на те, що у вказаному клопотанні позивачем не обґрунтовано неможливості подати відповідні докази разом з поданням позовної заяви до суду, враховуючи приписи ч.ч. 2, 8 ст. 80 ГПК України, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції правомірно не прийнято такі докази до розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас, саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення його права відповідачем.

Проте, всупереч наведених вище правових норм, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а також того, що його права, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову АТ «Укртрансгаз» в особі філії «Будівельно-монтажна фірма «Укргазпромбуд» до ТОВ «Швейне об`єднання «Робочий стіль» про зобов`язання відповідача вчинити дії по виконанню умов договору про закупівлю №/090/2 від 07.09.2017 та стягнення 366 210,00 грн пені.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 05.03.2019 у справі №911/2806/18 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга АТ «Укртрансгаз» в особі філії «Будівельно-монтажна фірма «Укргазпромбуд» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Будівельно-монтажна фірма «Укргазпромбуд» на рішення Господарського суду Київської області від 05.03.2019 у справі №911/2806/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 05.03.2019 у справі №911/2806/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/2806/18 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 30.08.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська