РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.08.2019Справа № 910/7736/19

За позовомФізичної особи-підприємця Мусієнка Віталія Васильовича
доТовариства з обмеженою відповідальністю "ТПК-Центр"
простягнення 127600,00 грн,
Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників справи:

від позивачаМусієнко В.В.;
від відповідачаКузуб С.П., довіреність №1 від 24.09.2018;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Мусієнко Віталій Васильович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТПК-Центр" 127600,00 грн. Також позивач просив суд покласти на відповідача 12500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору №09-2/11 надання транспортно-експедиційних послуг по автоперевезенню вантажів від 09.11.2017 в частині здійснення оплати за надані послуги з перевезення вантажів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/7736/19; вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов.

01.07.2019 через загальний відзив діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти заявлених позовних вимог заперечив.

Також 01.07.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом сторін).

05.07.2019 через загальний відзив діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про долучення доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2019 розгляд справи №910/7736/19 вирішено проводити в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 01.08.2019.

15.07.2019 через загальний відзив діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли заяви про відсутність відзиву, на виконання ухвали суду від 09.07.2019 та про розгляд справи без участі представника позивача у судовому засіданні.

25.07.2019 через канцелярію Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

01.08.2019 розгляд справи відкладено на 22.08.2019. Сторонам направлено виклик у судове засідання 22.08.2019 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач в судове засідання 22.08.2019 з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 22.08.2019 проти заявлених позовних вимог заперечив.

При цьому в судовому засіданні 22.08.2018 відзив на позов, який надійшов до канцелярії суду 01.07.2019 судом до розгляду не прийнято з огляду на положення ч.5 ст.165 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 22.08.2019 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

09.11.2017 між Фізичною особою-підприємцем Мусієнком Віталієм Васильовичем (експедитор, перевізник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТПК-Центр" (клієнт, відповідач) укладено договір №09-2/11 надання транспортно-експедиційних послуг по автоперевезенню вантажів (договір), відповідно до умов п.п.2.1, 2.2 якого клієнт доручає, а експедитор бере на себе зобов`язання організувати транспортно-експедиційне обслуговування клієнта, а також надання клієнтові інших послуг, пов`язаних з міжнародними та внутрішніми перевезеннями вантажів транспортом за плату і за рахунок клієнта, відповідно до умов, погоджених сторонами в заявках, заявки, погоджені сторонами, регулюють взаємини сторін щодо кожного окремого доручення клієнта, в заявках можуть відображатися також інші істотні умови договору транспортного експедирування, що не були обумовлені сторонами в момент підписання цього договору, заявки є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно п.п.3.1.2, 3.1.5 договору експедитор зобов`язується організовувати перевезення відповідно до встановлених клієнтом маршрутів, а також надання інших послуг відповідно до заявки клієнта, а також надати клієнтові за фактом виконання доручення рахунок на оплату суми доручення, акт виконаних робіт, податкову накладну, товарно-транспортну накладну або СМR з відміткою про доставку вантажу, а п.3.2.5 договору визначено обов`язок клієнта оплачувати рахунки експедитора на умовах, передбачених даним договором в розмірі, погодженому в заявках, а також суми штрафів, додаткових послуг із зберігання, що виникли внаслідок неналежного виконання клієнтом своїх зобов`язань.

Платежі та взаємні розрахунки за виконання доручення клієнта виконуються відповідно до виставленого рахунку. Сторони погодились, що рахунки передані за допомогою факсимільного зв`язку підлягають оплаті та мають силу оригіналу, до моменту отримання клієнтом всіх документів у відповідності до п.3.1.5. Клієнт здійснює оплату послуг експедитора не пізніше 14 календарних днів з моменту виставлення рахунку. Сума, що підлягає сплаті експедитору погоджується сторонами в заявках або в додатку про тарифи. Сторони підписують за фактом виконання доручення акт виконаних робіт, який є невід`ємною частиною цього договору. Розрахунок здійснюється шляхом банківського переказу коштів у національній грошовій одиниці України на поточний рахунок експедитора. Всі банківські витрати та комісії з переказу коштів - за рахунок клієнта (п.п.4.1, 4.2, 4.3, 4.5 договору).

Відповідно до п.п.5.2, 5.3 договору заявка за підписом представника клієнта, засвідчена печаткою/офіційним штампом клієнта є оформленою належним чином, заявка приймається до виконання після підтвердження її підписом і печаткою/офіційним штампом експедитора, заявка, передана і підписана за допомогою факсимільного зв`язку має юридичну чинність за умови її підписання та оформлення відповідно до п.5.2.

Строк дії договору встановлюється з моменту його підписання до 31.12.2017. За відсутності до спливу строку дії цього договору пропозицій сторін щодо розірвання цього договору, він вважається продовженим на кожний наступний календарний рік. Кожна із сторін має право розірвати цей договір в односторонньому порядку шляхом направлення іншій стороні повідомлення про розірвання за 30 календарних днів із вказанням причин розірвання. Цей договір може бути припинений/розірваний тільки по завершенні всіх взаєморозрахунків, пов`язаних із його виконанням (п.9.1 договору).

Згідно заявок на перевезення вантажу, які підписані представниками сторін та скріплені печатками господарюючих суб`єктів позивач, як виконавець зобов`язався надати відповідачу як замовнику послуги з перевезення вантажів за погодженими маршрутами, а саме: за заявкою №ТР000780 від 04.07.2018 на суму 11800,00 грн, за заявкою №ТР001297 від 01.10.2018 на суму 4200,00 грн, за заявкою №ТР001302 від 02.10.2018 на суму 15800,00 грн, за заявкою №ТР001333 від 05.10.2018 на суму 14000,00 грн, за заявкою №ТР001346 від 09.10.2018 на суму 4500,00 грн, за заявкою №ТР001371 від 16.10.2018 на суму 17500,00 грн, за заявкою №ТР001387 від 18.10.2018 на суму 11500,00 грн, за заявкою №ТР001391 від 19.10.2018 на суму 13000,00 грн, за заявкою №ТР001368 від 16.10.2018 на суму 13800,00 грн, за заявкою №ТР001407 від 23.10.2018 на суму 12000,00 грн, за заявкою №ТР001429 від 29.10.2018 на суму 7000,00 грн, за заявкою №ТР001436 від 29.10.2018 на суму 2500,00 грн.

Відповідно до наявних в матеріалах справи товарно-транспортних накладних №21/07 від 04.07.2018, №25СУ100801 від 08.10.2018, №17.10/02 від 17.10.2018, №18.10/02 від 18.10.2018, №01ЛВ101901 від 19.10.2018, №16.10/02 від 16.10.2018, №02КИ100201 від 02.10.2018, №04ДН100201 від 02.10.2018, №02КИ101001 від 10.10.2018, №26ЖТ0103 від 29.10.2018, №07ЧК102902 від 29.10.2018, №26ЖТ0102 від 23.10.2018 Фізичною особою-підприємцем Мусієнка Віталієм Васильовичем було надано відповідачу послуги з перевезення вантажів.

Також позивачем були виставлені відповідачу для оплати за надані послуги з перевезення вантажів рахунки - фактури №СФ-0000220 від 05.07.2018 на суму 11800,00 грн, №СФ-0000545 від 08.10.2018 на суму 14000,00 грн, №СФ-0000565 від 18.10.2018 на суму 17500,00 грн, №СФ-0000570 від 19.10.2018 на суму 11500,00 грн, №СФ-0000571 від 20.10.2018 на суму 13000,00 грн, №СФ-0000558 від 17.10.2018 на суму 13800,00 грн, №СФ-0000532 від 02.10.2018 на суму 4200,00 грн, №СФ-0000528 від 03.10.2018 на суму 15800,00 грн, №СФ-0000550 від 10.10.2018 на суму 4500,00 грн, №СФ-0000582 від 24.10.2018 на суму 12000,00 грн, №СФ-0000590 від 29.10.2018 на суму 7000,00 грн, №СФ-0000595 від 30.10.2018 на суму 2500,00 грн, а всього перевізником були виставлені рахунки на загальну суму 127600,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами були підписані та скріплені печатками господарюючих суб`єктів акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000220 від 05.07.2018 на суму 11800,00 грн, №ОУ-0000545 від 08.10.2018 на суму 14000,00 грн, №ОУ-0000565 від 18.10.2018 на суму 17500,00 грн, №ОУ-0000570 від 19.10.2018 на суму 11500,00 грн, №ОУ-0000571 від 20.10.2018 на суму 13000,00 грн.

27.02.2019 позивачем було надіслано на адресу відповідача вище перелічені заявки, рахунки-фактури та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Однак як зазначив позивач у позовній заяві, відповідач відповіді на вказаний лист не надав, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на частину наданих позивачем послуг не підписав та не повернув.

Спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов`язання за укладеними між контрагентами договором №09-2/11 надання транспортно-експедиційних послуг по автоперевезенню вантажів від 09.11.2017 в частині здійснення оплати за надані послуги з перевезення вантажів, у зв`язку з чим позивач вказує на існування у відповідача заборгованості зі сплати за надані послуги на загальну суму 127600,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Нормами ст.626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд зазначає, що за своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами правочин є договором транспортного експедирування, який підпадає під правове регулювання норм глави 65 Цивільного кодексу України, ст.316 Господарського кодексу України та Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №09-2/11 надання транспортно-експедиційних послуг по автоперевезенню вантажів від 09.11.2017 як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу (ч.1 ст.929 Цивільного кодексу України). Аналогічні положення містяться в ст.316 Господарського кодексу України.

Розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату (ст.931 Цивільного кодексу України).

За приписами чинного законодавства України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що на підставі заявок відповідача, позивач надав відповідачу послуги з перевезення вантажів на суму 127600,00 грн, що підтверджується товарно-транспортними накладними, копії яких наявні в матеріалах справи.

Позивачем були підписані, скріплені печаткою господарюючого суб`єкта та направлені на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТПК-Центр" відповідні рахунки - фактури та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Однак відповідач, всупереч п.4.2 договору, за надані позивачем послуги у строк, визначений договором не оплатив, у зв`язку з чим заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "ТПК-Центр" перед Фізичною особою-підприємцем Мусієнком Віталієм Васильовичем склала 127600,00 грн.

Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000220 від 05.07.2018 на суму 11800,00 грн, №ОУ-0000545 від 08.10.2018 на суму 14000,00 грн, №ОУ-0000565 від 18.10.2018 на суму 17500,00 грн, №ОУ-0000570 від 19.10.2018 на суму 11500,00 грн, №ОУ-0000571 від 20.10.2018 на суму 13000,00 грн підписані та скріплені печаткою зі сторони відповідача.

Інші акти відповідач не підписав.

Разом з цим, жодних вмотивованих зауважень стосовно виконаних позивачем перевезень відповідач не висловив.

Твердження відповідача про неотримання рахунків від позивача, і, як наслідок, неможливості проведення оплати, спростовуються матеріалами справи.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами підтверджується надання позивачем транспортно-експедиційних послуг належним чином та в повному обсязі, строк виконання зобов`язання відповідача з оплати послуг є таким, що настав, а отже позовні вимоги про стягнення з останнього суми заборгованості у розмірі 127600,00 грн є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на відповідача.

Як вказувалось вище, позивачем було заявлено про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТПК-Центр" витрат на професійну правничу допомогу, які відповідно до розрахунку позивача складають 12500,00 грн.

За змістом ст.126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом встановлено, що до позовної заяви позивачем долучено договір про правову допомогу від 03.05.2019, який укладений між позивачем, як довірителем та адвокатом Лозою В.М., як повіреним та відповідно до умов п.1.1 якого повірений зобов`язується від імені і за рахунок довірителя здійснити наступні дії: надати правову допомогу у спорі, що виник з Товариством з обмеженою відповідальністю "ТПК-Центр" на суму 127600,00 грн, з цією метою здійснити вивчення та огляд доказів за їх місцезнаходженням (8 год), провести заходи досудового врегулювання спору, шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу (1 год), підготувати пакет документів, необхідний для звернення до суду, підготувати позовну заяву (11 год), провести арифметичні розрахунки (1 год), вчинити інші дії, необхідні для розгляду справи в суді та на етапі примусового виконання судового рішення, в т.ч. готувати процесуальні документи на виконання ухвал суду, надавати письмові пояснення, подавати заяви тощо (10 год), дії вчиняються на таких умовах і в наступному порядку за участю чи без особистої участі повіреного в судових засіданнях (п.1.2), за здійснення дій, що визначені у 1.1 цього договору, довіритель сплачує повіреному винагороду у розмірі 12500,00 грн (п.2.1), розрахунок здійснюється в наступному порядку: кошти у вказаній в п.2.1 сумі сплачуються повіреному в момент передачі підготовленої позовної заяви (п.2.2), договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.10.2019 (п.6.1).

Крім того до позовної заяви позивачем також долучено копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №507 від 16.05.2008, ордер серії ТР №058679 від 10.06.2019, акт приймання - передачі наданих послуг, підписаний між адвокатом та клієнтом 10.06.2019 з детальним описом наданих послуг до договору про правову допомогу від 03.05.2019.

Згідно квитанції адвоката Лози В.М. від 10.06.2019 позивач сплатив 12500,00 грн з призначенням платежу - сплата за договором про правову допомогу від 03.05.2019.

Отже суд вважає доведеними понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12500,00 грн, які відповідно до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України з огляду на задоволення позову покладаються на відповідача

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТПК-Центр" (04073, м.Київ, проспект С.Бандери, будинок 8, корпус 16-А, поверх 5, ідентифікаційний код 24731636) на користь Фізичної особи-підприємця Мусієнка Віталія Васильовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) заборгованість у розмірі 127600 (сто двадцять сім тисяч шістсот) грн 00 коп., судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп та 12500 (дванадцять тисяч п`ятсот) грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п.17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 27.08.2019

Суддя Ю.М. Смирнова