ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року

м. Київ

Справа № 911/1947/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Зуєва В. А., Дроботової Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Мартинюк М. О.,

за участю представників:

позивача - Денисенко О. В.,

відповідача - Клименко А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2019 (колегія суддів: Руденко М .А., Пономаренко Є. Ю., Дідиченко М. А.) і рішення Господарського суду Київської області від 19.12.2018 (суддя Мальована Л. Я.) у справі

за позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Богдан"

про визнання недійсним пункту 3.1 договору підряду від 31.10.2017 і стягнення 22 541,80 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У вересні 2018 року Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" (далі - КП "Київжитлоспецексплуатація") звернулося до Господарського суду Київської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Богдан" (далі - ТОВ "БК "Богдан") про визнання недійсним пункту 3.1 договору підряду від 31.10.2017 № 17/Б-А16/2-П (далі - Договір) про виконання капітального ремонту житлового будинку в частині визначення суми податку на додану вартість (далі - ПДВ) у складі вартості робіт та стягнення 22 541,80 грн, що становить суму сплаченого ПДВ.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при укладенні Договору та включенні суми ПДВ у Договір, позивача було введено в оману стосовно наявності у відповідача свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ. Тому включення відповідачем до складу вартості послуг сум ПДВ було неправомірним і позивач вважає, що перераховані ним кошти в якості ПДВ кошти підлягають поверненню на підставі статті 208 Господарського кодексу України.

2. Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій.

2.1. Рішенням Господарського суду Київської області від 19.12.2018, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2019 у справі № 911/1947/18, у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

2.1. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що сторонами під час укладення Договору було погоджено всі його істотні умови, в тому числі ціну договору, включаючи ПДВ, яка сторонами не зменшувалась. Відповідач як підрядник виконав покладені на нього договором зобов`язання, а позивач як замовник прийняв виконані відповідачем роботи з капітального ремонту житлового фонду, капітального ремонту покрівлі житлового будинку без зауважень щодо їх якості та кількості, розрахувався за них у повному обсязі, за визначеною в договорі та проектно-кошторисній документації ціною, що підтверджується наявним у матеріалах справи документами. А тому у позивача відсутні підстави для визнання недійсним пункту договору в частині його ціни після повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Щодо вимоги позивача про повернення коштів у розмір 22 541,80 грн, господарські суди дійшли висновку, що така вимога є похідною від вимоги про визнання недійсним пункту 3.1. Договору в частині визначеної суми ПДВ, а тому також відмовили у її задоволенні.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги і заперечень на неї

3.1.Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2019 і рішенням Господарського суду Київської області від 19.12.2018 у справі № 911/1947/18, до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду звернулося КП "Київжитлоспецексплуатація" з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2019 і рішення Господарського суду Київської області від 19.12.2018 у справі № 911/1947/18 та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним пункт 3.1 Договору в частині визначеної суми ПДВ - 22 541,80 грн та загальної ціни Договору з урахуванням суми ПДВ 135 250,80 грн і стягнути з відповідача суму ПДВ у розмірі 22 541,80 грн.

3.2. В обґрунтування касаційної скарги КП "Київжитлоспецексплуатація" зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а саме статей 230, 526, 632, пункту 1 частини 3 статі 1212 Цивільного кодексу України, статті 86, пункту 1 частини 1 статі 237, 238 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. Скаржник зазначає, що господарські суди безпідставно зазначили про повне виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за спірним Договором та не врахували, що відповідно до пункту 6.1.3 Договору замовник (позивач) має право ініціювати внесення змін до Договору, вимагати розірвання Договору та відшкодування збитків у разі істотного порушення підрядником (відповідачем) його умов.

3.4. На думку скаржника, суди попередніх інстанцій також не врахували, що відповідно до пункту 6.1.4 Договору замовник вправі вимагати від підрядника виконання норм Бюджетного кодексу України, а згідно з пунктом 6.4.13 Договору підрядник зобов`язаний дотримуватися вимог щодо оформлення документів, визначених умовами закупівлі, за бюджетні кошти відповідно до Бюджетного кодексу України. У пункті 6.4.15 Договору передбачено, що підрядник повинен забезпечити своєчасне оформлення податкових накладних з ПДВ, своєчасну їх реєстрацію в єдиному реєстрі та направлення замовникові не пізніше 15-денного строку із дня настання податкового зобов`язання.

3.5. Крім того, КП "Київжитлоспецексплуатація" зазначає, що чинне законодавство, зокрема стаття 217 Цивільного кодексу України, не виключає можливості визнання частини договору недійсним, навіть якщо договір припинив свою дію та фактично виконаний обома сторонами.

3.6. Також скаржник звертає увагу, що суди попередніх інстанцій не врахували, факту укладення договору під впливом обману відповідача.

При цьому, на думку скаржника, сплачена сума ПДВ - 22 541,80 грн не є ціною у розумінні положень статей 626, 632 ЦК України, а є похідною від ціни договору та не залежить від волі контрагентів.

3.7. Крім цього, скаржник наголошує, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги, що сума ПДВ стягується ним на підставі статей 216, 217, 230, пункту 1 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України за наслідками недійсності правочину - повернення другій стороні у натурі всього, що вона одержала на виконання цього правочину.

4. Розгляд касаційної скарги та встановлені судами обставини справи

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 31.10.2017 між КП "Київжитлоспецексаплуатація" і ТОВ "БК "Богдан" укладено договір підряду № 17/Б-А16/2-П, предметом якого було виконання капітального ремонту покрівлі житлового будинку за адресою: вул. Азербайджанська, 16/2 у Дніпровському районі м. Києва.

4.2. Відповідно до пункту 3.1 Договору (у редакції додаткової угоди від 28.12.2017 № 2) ціна договору становить 112 709,00 грн, крім того, ПДВ 20 % - 22 541,80 грн, а всього 135 250,80 грн.

4.3. Умовами пунктів 4.1 та 4.3 Договору сторони погодили, що розрахунки за виконані роботи здійснюються на підставі довідки про вартість виконаних робіт за формою № КБ-3 та акта приймання виконаних робіт за формою № КБ-2В із відомістю ресурсів, підписаних уповноваженими представниками сторін, і акта витрат на проведення експертизи кошторисної документації. Замовник сплачує вартість прийнятих від підрядника робіт на підставі довідки про вартість виконаних робіт за формою не пізніше 30 банківських днів після надходження коштів на вказані цілі на реєстраційний рахунок замовника.

4.4. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що на виконання умов Договору позивач здійснив розрахунки з відповідачем за актом приймання виконаних будівельних робіт № 1 на загальну суму 135 250,80 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: № 2313 від 26.12.2017, № 2315 від 26.12.2017, № 840 від 21.11.2017. При цьому суди установили та зазначили, що позивачем та відповідачем повністю виконано взяті на себе зобов`язання за Договором.

4.5. Крім того, господарськими судами попередніх інстанцій установлено, що сума ПДВ відповідно до протоколу погодження договірної ціни та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за Договором становить 22 541,80 грн.

4.6. КП "Київжитлоспецексплуатація" звернулося із позовними вимогами на тій підставі, що станом на момент проведення публічних закупівель відповідачем разом із проектною документацією було додано свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість № 200078437, однак під час реєстрації податкових накладних та проведення розрахункових операцій установлено, що свідоцтво платника податку на додану вартість анульовано за рішенням контролюючого органу від 26.07.2017. На думку КП "Київжитлоспецексплуатація", станом на момент укладення Договору позивача було введено в оману в частині наявності у відповідача спірного свідоцтва.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

5.2. Предметом позову у справі є вимога КП "Київжитлоспецексплуатація" про визнання недійсним пункту 3.1 Договору в частині визначеної суми ПДВ - 22 541,80 грн та загальної ціни Договору з урахуванням суми ПДВ 135 250,80 грн і стягнення з ТОВ "БК "Богдан" суми ПДВ у розмірі 22 541,80 грн.

5.3. Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

5.4. За змістом частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

5.5. Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду.

5.6. Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

5.7. Згідно з положеннями частин 2, 3, 5 статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї зі сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

5.8. Відповідно до частини 2 статті 189 Господарського кодексу України ціна є істотною умовою господарського договору.

5.9. Частинами 1, 2 статті 632 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

5.10. Згідно з частиною 1 статті 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

5.11. Відповідно до статті 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

5.12. Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

5.13. За змістом пункту 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, ПДВ - це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

5.14. За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем /замовником послуг/.

5.15. Згідно з приписами статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

5.16. Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

5.17. Статтею 628 Цивільного кодексу України установлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

5.18. З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновками господарських судів попередніх інстанцій про те, що підписавши договір підряду, його сторони на підставі вільного волевиявлення погодили умову щодо ціни договору, яка є істотною умовою. При цьому, як установили суди, відповідач як підрядник виконав покладені на нього за договором зобов`язання, а позивач як замовник прийняв виконані відповідачем як підрядником роботи без зауважень щодо їх якості та кількості, розрахувався за них у повному обсязі, за визначеною у договорі та проектно-кошторисній документації ціною. Таким чином, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для визнання недійсним пункту договору в частині його ціни після повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

5.19. При цьому, суди попередніх інстанцій правильно зауважили, що спірні правовідносини регулюються Правилами визначення вартості будівництва при складанні інвесторської кошторисної документації, формуванні договірної ціни та проведенні розрахунків (далі - Правила), затвердженими наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2013 № 293 "Про прийняття національного стандарту ДСТУ Б Д.1.1-1:2013".

5.20. За змістом пункту 4.9 Правил вартість будівництва визначається, зокрема, на стадії проектування - у складі інвесторської кошторисної документації.

5.22. У пунктах 5.8.16, 5.8.17 Правил визначено, що до зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва у складі інвесторської кошторисної документації після підсумку глав 1-12 включаються податки, збори, обов`язкові платежі, встановлені чинним законодавством і не враховані складовими вартості будівництва.

5.22. Розмір цих витрат визначається, виходячи з норм і бази для їх нарахування, встановлених законодавством (пункт 6.1.5.6 Правил).

5.23. Отже, на стадії складання зведеного кошторисного розрахунку проектант передбачає в ньому витрати виконавця робіт на оподаткування, виходячи із загальних їх розмірів і ставок, тобто таких, що діють для основної маси платників податків. При цьому у складі зведеного кошторису інвесторської кошторисної документації обов`язково враховується ПДВ за ставкою 20 %, кошторисна частина такої документації після проведення її державної експертизи фактично є для замовника будівництва орієнтиром при формуванні очікуваної вартості закупівлі будівельних робіт (послуг).

5.24. Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

5.25. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1 статті 203 Цивільного кодексу України).

5.26. Відповідно до статті 217 цього Кодексу недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

5.27. При розгляді спору про визнання недійсним договору позивач має довести, а суд встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання такого правочину недійсним на момент його вчинення і настання відповідних наслідків.

5.28. Згідно з частиною 1 статті 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 1 статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

5.29. Вимоги про визнання правочинів недійсними, заявлені на підставі статті 230 Цивільного кодексу України, можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

5.30. Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину.

При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману.

Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Суб`єктом введення в оману є сторона правочину - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

5.31. Ураховуючи викладене та з огляду на установлені господарськими судами попередніх інстанцій обставини справи, колегія суддів погоджується з їх висновками про недоведення скаржником того, що визначення сторонами у договорі підряду вартості робіт з урахуванням суми ПДВ вплинуло на ціну договору, а також на можливість неукладення сторонами такого договору на визначених умовах у разі обізнаності позивача про анулювання свідоцтва відповідача про реєстрацію платника ПДВ. При цьому визначення об`єкта оподаткування ПДВ за спірним договором не належить до предмета спору у цій справі.

5.32. Колегія суддів вважає, що господарські суди попередніх інстанцій правомірно відхилили як необґрунтоване твердження позивача про те, що при укладенні договору та включенні суми ПДВ до договору, позивача було саме умисно введено в оману стосовно наявності у відповідача свідоцтва платника ПДВ. Наведене спростовує доводи, викладені у касаційній скарзі в цій частині.

5.33. З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання недійсним пункту договору, що стосується ПДВ і ціни у цілому.

5.34. Також обґрунтованим є висновок господарських судів про те, що вимога про повернення коштів у сумі 22 541,80 грн є похідною від вимоги про визнання недійсним пункту 3.1 Договору в частині визначення суми ПДВ, а тому вона також не підлягає задоволенню.

5.35. Верховний Суд вважає необґрунтованими доводи скаржника про те, що відповідно до пункту 6.1.3 Договору замовник (позивач) має право ініціювати внесення змін до договору, вимагати розірвання договору та відшкодування збитків за наявності істотних порушень умов договору, допущених підрядником (відповідачем), оскільки наведені вимоги не є предметом позову у цій справі.

5.36. Доводи скаржника про те, що господарські суди попередніх інстанцій не врахували положення пунктів 6.1.4, 6.4.13, 6.4.15 Договору, Верховний Суд вважає безпідставними, оскільки предметом спору у цій справі є матеріально-правова вимога про визнання недійсним пункту договору та стягнення сплачених на його підставі грошових коштів, а не спонукання до виконання умов договору. Крім того, неналежне виконання умов Договору не може бути підставою для визнання іншої його умови недійсною.

5.37. Також колегія суддів зазначає, що сам по собі факт нездійснення, ненарахування до сплати чи несплати відповідачем до відповідного бюджету сум ПДВ за договором після його підписання (в процесі виконання підрядних робіт) і після отримання від позивача грошових коштів не свідчить про наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним (у тому числі в частині) на момент його вчинення.

5.38. Водночас слід зазначити, що питання, пов`язані з податковими правовідносинами (у цьому випадку стосовно сплати ПДВ), що виникли між підприємством і державою в особі фіскальних органів, не належать до кола обставин, які підлягають дослідженню у цій господарській справі, оскільки регулюють інші правовідносини і мають бути вирішені в іншому передбаченому законом порядку.

5.39. Доводи скаржника про те, що чинне законодавство, зокрема стаття 217 Цивільного кодексу України, не виключає можливості визнання частини договору недійсним, навіть якщо договір припинив свою дію та фактично виконаний обома сторонами, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Правові наслідки недійсності окремих частин правочину визначено у статті 217 Цивільного кодексу України, згідно з якою недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини, тобто умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки у такому випадку правочин має бути визнаний недійсним у цілому.

5.40. Нормами цивільного законодавства установлено, що договір не може бути укладено без визначення умов щодо ціни.

5.41. Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України без погодження сторонами ціни договору такий договір є неукладений.

5.42. Оскільки у пункті 3.1 Договору в частині включення в оплату ПДВ наведено ціну розрахункової одиниці вартості товару, що є істотною умовою договору, договір не може бути визнано недійсним у цій частині.

5.43. Крім того, за змістом частини 3 статті 632 Цивільного кодексу України зміна ціни у договорі після його виконання не допускається.

5.44. Оскільки колегія суддів погодилася із висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним пункту оспорюваного договору, викладені у касаційній скарзі доводи у частині необхідності застосування положень статей 216, 217, 230, пункту 1 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України про наслідки недійсності правочину до вимоги про стягнення грошових коштів у сумі 22 541,80 грн також слід відхилити.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Частиною 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 300 цього Кодексу, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

6.3. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судове рішення суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.4. Відповідно до частини 1 статті 309 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.5. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що постанова і рішення господарських судів попередніх інстанцій у цій справі ухвалені із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для їх скасування не вбачається.

6.6. Доводи, викладені у касаційній скарзі, про порушення і неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, не отримали підтвердження, не спростовують обставин, на які послалися господарські суди попередніх інстанцій, ґрунтуються на переоцінці доказів, зібраних у справі, що за змістом статті 300 Господарського процесуального кодексу України не належить до повноважень суду касаційної інстанції, у зв`язку з чим відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень у справі № 911/1947/18.

8. Розподіл судових витрат

8.1. Оскільки суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2019 і рішення Господарського суду Київської області від 19.12.2018 у справі № 911/1947/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді В. А. Зуєв

Т. Б. Дроботова