УХВАЛА

м. Київ

13.08.2019Справа № 910/17094/18

За заявою Приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Гненного Дмитра

Анатолійовича

про звернення стягнення на грошові кошти які належать особі, що має

заборгованість перед боржником

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СП «Стан-Комплект»

до Акціонерного товариства «Київенерго»

про стягнення 123 566, 03 грн.

Суддя Ломака В.С.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.01.2019 (суддя Шкурдова Л.М.) позовні вимоги задоволено, стягнуто з Акціонерного товариства «Київенерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СП «Стан-Комплект» 118 440 грн. 00 коп. суму основного боргу, 3 716 грн. 24 коп. - інфляційні втрати, 1 409 грн. 79 коп. - 3 % річних та 1 853 грн. 50 коп. - витрати по сплаті судового збору.

28.02.2019 року господарським судом міста Києва було видано наказ про примусове виконання вищевказаного судового рішення.

01.08.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява приватного виконавця Гненного Дмитра Анатолійовича, відповідно до змісту якої він просить суд звернути стягнення на кошти у розмірі 38 230, 92 грн. на рахунках, що належать Державному підприємству «Еко», яке має заборгованість перед Акціонерним товариством «Київенерго» в рахунок задоволення вимог стягувача по виконавчому провадженню № 59035817 про стягнення з Акціонерного товариства «Київенерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СП «Стан-Комплект» 118 440, 00 грн. основного боргу, 3 713, 24 грн. інфляційних втрат, 1 409, 79 грн. 3% річних та 1 853, 50 грн. витрат по сплаті судового збору.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва № 05-23/1649 від 01.08.2019 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/17094/18 у зв`язку з відпусткою судді Шкурдової Л.М.

Внаслідок повторного автоматизованого розподілу справу № 910/17094/18 передано судді Ломаці В.С. для розгляду заяви приватного виконавця Гненного Дмитра Анатолійовича звернення стягнення на грошові кошти які належать особі, що має заборгованість перед боржником.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.08.2019 розгляд заяви приватного виконавця Гненного Дмитра Анатолійовича звернення стягнення на грошові кошти які належать особі, що має заборгованість перед боржником призначено на 13.08.2018 року.

12.08.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником Державного підприємства «Еко» подано заяву, відповідно до змісту якої він просить суд відмовити у задоволенні заяви приватного виконавця Гненного Д.А. та відкласти розгляд справи, у зв`язку з відпусткою представника ДП «Еко».

13.08.2019 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником стягувача подано письмові пояснення, відповідно до змісту яких він підтримує заяву приватного виконавця Гненного Д.А. про звернення стягнення на грошові кошти які належать особі, що має заборгованість перед боржником.

У судовому засіданні 13.08.2019 року заявник підтримав викладені у заяві вимоги.

Представники боржника, стягувача та Державного підприємства «Еко» у судове засідання 13.08.2019 року не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 4 статті 336 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає заяву про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, в судовому засіданні з викликом такої особи та учасників справи, проте їх неявка не перешкоджає розгляду справи за умови належного їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Враховуючи те, що неявка у судове засіданні представників стягувача, боржника та ДП «Еко» не є перешкодою для розгляду справи, а також з огляду на встановлений частиною 3 статті 336 Господарського процесуального кодексу України десятиденний строк для розгляду даної заяви, суд відмовляє у задоволенні поданого представником ДП «Еко» клопотання про відкладення розгляду справи та розглядає подану заяву за наявними у матеріалах справи доказами.

Розглянувши у судовому засіданні 13.08.2019 року заяву приватного виконавця Гненного Дмитра Анатолійовича про звернення стягнення на грошові кошти які належать особі, що має заборгованість перед боржником, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, враховуючи наступне.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частинами 1 та 4 статті 53 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. На належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти, що перебувають на рахунках у банках та інших фінансових установах, стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом.

Розділом V Господарського процесуального кодексу України визначені процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у господарських справах.

Так, згідно з частиною 1 статті 336 Господарського процесуального кодексу України суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

З аналізу означеної норми процесуального права вбачається, що предметом дослідження суду, у даному випадку, має бути факт наявності заборгованості, що підтверджується належними доказами, зокрема, це може бути відповідне рішення суду та факт беззаперечності заборгованості особи, якій належать кошти на які виконавець просить звернути стягнення.

Аналогічна правова позиція щодо предмета дослідження у даній категорії справ висловлена у постановах Верховного Суду у справі № 925/1048/17 від 23.07.2018, у справі № 912/2199/17 від 10.07.2019, у справі № 927/313/18 від 01.08.2019.

Досліджуючи питання щодо наявності у Державного підприємства «Еко» заборгованості перед боржником, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У статті 526 Цивільного кодексу України визначено загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Підстави для припинення зобов`язання визначені у статтях 598-609 Цивільного кодексу України. Ними визначено перелік підстав припинення зобов`язання, як-то: належне виконання, поєднання в одній особі боржника та кредитора, ліквідація юридичної особи, тощо.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.05.2018 у справі № 910/1870/18 стягнуто з Державного підприємства «Еко» на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» заборгованість в розмірі 14 049 592 грн. 36 коп., пеню в розмірі 2 281 413 грн. 07 коп., 3% річних в розмірі 187 513 грн. 40 коп., інфляційні втрати в розмірі 569 406 грн. 03 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 256 318 грн. 87 коп.

За своєю правовою природою рішення суду про стягнення заборгованості за договором є актом, який підтверджує наявність зобов`язання боржника перед кредитором із метою його офіційного визнання та подальшого примусового виконання.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

Отже, підтвердженням можливості примусового виконання судового рішення, а, отже, і існуючого обов`язку боржника, є відповідний виконавчий документ.

Таким чином, в даному випадку, вирішуючи питання про звернення стягнення на кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, суд повинен з`ясувати факт беззаперечності такої заборгованості, а саме чи не виконано відповідне судове рішення в порядку Закону України «Про виконавче провадження», адже у разі, якщо Державне підприємство «Еко» сплатило (повністю або частково) боржнику грошові кошти, які стягнуті згідно з рішенням господарського суду міста Києва від 25.05.2018 у справі № 910/1870/18, то задоволення судом даної заяви може привести до подвійного стягнення суми боргу, що є неприпустимим.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно з частиною 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Виходячи з аналізу зазначених норм процесуального права, обов`язок доказування тих обставин, на які посилаються учасники судового процесу, як на підставу своїх вимог або заперечень покладено на сторони. При цьому, суд позбавлений прав самостійно збирати докази, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03 від 28.10.2010).

Проте, матеріали справи не містять, а заявником не надано жодного доказу на підтвердження того, що рішення господарського суду міста Києва від 25.05.2018 у справі № 910/1870/18 станом на момент розгляду даної залишається не виконаним і стягнута за ним заборгованість є непогашеною, що позбавляє суд можливості дійти беззаперечного висновку про наявність у Державного підприємства «ЕКО» заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «Київенерго».

Крім того суд зазначає, що порядок звернення стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, визначено у статті 53 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, згідно з частиною 1 цієї статті виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов`язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику.

Отже, зі змісту статті 53 Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що зверненню виконавця до суду передує певна дія, а саме направлення відповідних запитів, установлення строків для надання відповіді, отримання відомостей про належне боржникові майно, що перебуває у зазначених осіб, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржникові. Метою направлення запитів є, зокрема, збирання доказів на підтвердження наявності та її безспірності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 912/2199/17 від 10.07.2019 року.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять, а приватним виконавцем не надано доказів на підтвердження надіслання ним у порядку, визначеному статтею 53 Закону України «Про виконавче провадження» відповідних запитів Державному підприємству «ЕКО» для отримання відомостей про майно чи грошові кошти, які перебувають у нього і мають бути передані боржникові (ПАТ «Київенерго»).

Крім того суд зазначає, що у поданій заяві приватний виконавець вказує на те, що сума заборгованості по виконавчому провадженню складає 1 382 261, 48 грн., проте, без наведення відповідних обгрунтувань просить суд звернути стягнення на кошти у розмірі 38 230, 92 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви приватного виконавця Гненного Дмитра Анатолійовича, про звернення стягнення на кошти у розмірі 38 230, 92 грн. на рахунках, що належать Державному підприємству «Еко», яке має заборгованість перед Акціонерним товариством «Київенерго» в рахунок задоволення вимог стягувача по виконавчому провадженню № 59035817 про стягнення з Акціонерного товариства «Київенерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СП «Стан-Комплект» 118 440, 00 грн. основного боргу, 3 713, 24 грн. інфляційних втрат, 1 409, 79 грн. 3% річних та 1 853, 50 грн. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 234, 336 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,-

УХВАЛИВ:

1. Заяву приватного виконавця Гненного Дмитра Анатолійовича про звернення стягнення на грошові кошти які належать особі, що має заборгованість перед боржником залишити без задоволення.

2. Відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та відповідно до підпункту 17.5 п. 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Повний текст ухвали складено та підписано 19.08.2019 року.

Суддя В.С. Ломака