Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2019 р. м. Рівне Справа № 918/420/19

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Горплюка А.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КВС-Україна"

до Приватного сільськогосподарського підприємства "Злагода"

про стягнення заборгованості в сумі 393 222 грн. 58 коп.

Секретар судового засідання Сідлецька Ю.Р.

представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Никонець Д.А.

ВСТАНОВИВ:

18 червня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "КВС-Україна" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства "Злагода" про стягнення заборгованості в сумі 393 222 грн. 58 коп., з яких 240 000 грн. 00 коп. основна заборгованість, 58 006 грн. 87 коп. пеня, 30 409 грн. 15 коп. інфляційні втрати, 38 806 грн. 56 коп. 24% річних, 24 000 грн. 00 коп. штраф, 2 000 грн. 00 коп. збитки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "КВС-Україна" та Приватним сільськогосподарським підприємством "Злагода" було укладено договір поставки товару №41/2018SB, за яким позивач передав у власність відповідача товар, а саме насіння цукрових буряків, на суму 476 405 грн. 12 коп. Однак, всупереч взятих на себе зобов`язань, Приватне сільськогосподарське підприємство "Злагода" оплату за насіння цукрового буряка здійснило несвоєчасно та не у повному обсязі.

Ухвалою від 20 червня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі № 918/420/19. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 09.07.2019.

03.07.2019 від відповідача надійшла заява із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засідання 09.07.19 представник позивача заперечив проти розгляду в порядку загального позовного провадження, посилаючись на недостатнє обґрунтування.

Ухвалою від 09.07.2019 розгляд справи відкладено на 20.08.2019.

08.08.2019 до суду надійшло доповнене клопотання представника позивача про відшкодування витрат на професійну правову допомогу.

19.08.2019, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить зменшити розмір заявленої до стягнення пені до 10000,00 грн. та зменшити розмір штрафу до 5000,00 грн., а також відмовити ТОВ КВС-Україна в частині стягнення інфляційного збільшення суми боргу у розмірі 30409,15 грн. та збитків у розмірі 2000,00 грн.

Також, 19.08.2019 відповідач подав заперечення на клопотання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, в якому просив у задоволенні клопотання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу в розмірі 30800,00 грн. відмовити повністю.

Крім того, 19.08.2019 відповідач подав заяву про розстрочення виконання рішення суду, просив розстрочити виконання рішення Господарського суду Рівненської області у даній справі строком 2 (два) місяці рівними частинами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

17.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю КВС-Україна (продавець) та Приватним сільськогосподарським підприємством Злагода (покупець) укладено Договір поставки товару №41/2018SB (надалі Договір).

Пунктом 2.1. сторони погодили, що на умовах, визначених цим Договором продавець зобов`язується передати покупцю у власність товар, а саме: насіння цукрових буряків, найменування, асортимент, кількість і ціна наведена в п. 3.1. даного договору, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити товар на умовах, визначених договором. Продавець гарантує, що весь товар, який постачається згідно даного договору, розмитнений і сертифікований, не був в експлуатації. Продавець свідчить, що товар, який постачається, під забороною (арештом) не перебуває, є вільним від будь-яких прав стягнення, застави, та інших подібних прав та вимог будь-якого виду, включаючи відсутність договірних прав третіх осіб чи зобов`язань перед будь-якими третіми особами щодо товару, які можуть бути реалізовані після укладення договору.

За приписами п. 3.1. Договору ціна всього товару, що поставляється за цим договором становить 476405,12 грн., що є 14762,00 євро з урахуванням ПДВ на дату укладення договору.

Згідно п. 3.2. Договору покупець зобов`язаний здійснити оплату ціни товару в наступному порядку: 20% від ціни товару у якості завдатку протягом 3-х робочих днів з дати виставлення продавцем рахунку фактури на оплату цих 20% від ціни товару. В разі не здійснення оплати протягом вказаного терміну, рахунок фактура вважається не дійсним, підлягає ануляції та перевиставленню; решта ціни товару (80%), що становить 381124,10 грн., та є еквівалентом 11809,60 євро на дату укладення договору, сплачується покупцем до 30 листопада 2018 року.

Пунктом 6.2. Договору встановлено, що відвантаження товару за цим договором здійснюється: не пізніше 23 квітня 2018 року за умови надходження на рахунок продавця оплати, визначеної пунктом 3.2.1. цього договору. Представники продавця і покупця можуть погодити точну дату та час завантаження товару електронною поштою або засобами телефонного зв`язку.

Факт передачі товару підтверджується видатковою накладною, що підписується сторонами та скріплюється печаткою. Протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту поставки товару, покупець зобов`язаний передати продавцю оригінал зазначеної видаткової накладної та довіреність на отримання товару (у разі, якщо приймання товару проводилось особою на підставі довіреності). Ненадання зазначених документів є істотним порушенням цього договору з боку покупця.

На виконання зазначеного договору, 20.04.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю КВС-Україна поставило на адресу Приватного сільськогосподарського підприємства Злагода насіння цукрових буряків загальною вартістю 476405,12 грн., що підтверджується видатковою накладною №80765684 від 20.04.2018 (а.с. 19).

Крім того, факт отримання товару, що передбачений Договором сторонами підтверджується та не оспорюється.

Судом встановлено, що на виконання зазначеного договору відповідачем частково оплачено поставлений товар, а саме: 19.04.2018 в розмірі 96556,00 грн.; 11.12.2018 в розмірі 49849,00 грн.; 08.02.2019 в розмірі 30000,12 грн.; 11.04.2019 в розмірі 10000,00 грн.; 26.04.2019 в розмірі 10000,00 грн.; 20.05.2019 в розмірі 10000,00 грн.; 24.05.2019 в розмірі 25000,00 грн.; 05.06.2019 в розмірі 5000,00 грн., всього на суму 236405,12 грн.

Позивач зазначає, що заборгованість відповідача становить 240000,00 грн.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним Кодексом України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України. (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору Товариство з обмеженою відповідальністю "КВС-Україна" поставило, а Приватне сільськогосподарське підприємство "Злагода" прийняло товар на загальну суму 476405,12 грн.

Проте, всупереч взятих на себе зобов`язань, відповідач лише частково оплатив вартість зазначеного товару, а саме: в розмірі 236405,12 грн.

Таким чином, заборгованість Приватного сільськогосподарського підприємства "Злагода" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "КВС-Україна" становить 240000,00 грн.

Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та сторонами не оспорюється, а відтак позовні вимоги в частині стягнення основної суми заборгованості в розмірі 240000,00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 58006,87 грн. пені, 30409,15 грн. інфляційних втрат, 38806,56 грн. 24% річних, 24000,00 грн. штрафу та 2000,00 збитків.

При прийнятті рішення в цій частині, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, п. 8.3. Договору встановлює, що у випадку несплати платежів у встановлений цим договором строк покупець повинен сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. В разі прострочення сплати за більше ніж на 7 (сім) календарних днів покупець зобов`язується додатково виплатити продавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення платежу та штраф у розмірі 10% від насплаченої/несвоєчасно сплаченої суми, а також проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 24% (двадцять чотири відсотки) річних (згідно п.2 ст. 536, п.3 ст.692, п.5 ст.694, ст. 695 ЦК України) від дня, коли товар мав бути оплачений до дня його фактичної оплати.

На підставі п. 8.3. Договору позивачем нараховано відповідачу 24% річних в розмірі 38806,56 грн., 58006,87 грн. пені, 30409,15 грн. інфляційних втрат та 24000,00 грн. штрафу.

Пунктом 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

При цьому, в п. 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Частиною 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені, 24% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що вони виконані арифметично невірно, оскільки позивачем при здійснені їх розрахунків не враховано дні часткових оплати здійснених відповідачем: 11.12.2018, 08.02.2019, 11.04.2019, 26.04.2019, 20.05.2019, 24.05.2019, 05.06.2019, які не включаються в період часу, за який нараховуються штрафні санкції.

Відтак, суд дійшов висновку, що сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (враховуючи 6-місячний термін нарахування пені) становить 55179,21 грн., інфляційні втрати в розмірі 15039,9 грн. та 24% річних в розмірі 38714,64 грн., штраф в розмірі 24000,00 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені, 24% річних та інфляційних втрат позивачу слід відмовити.

Однак, суд вважає за можливе частково задовольнити заявлене відповідачем клопотання про зменшення пені з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У даній справі суд бере до уваги, що відповідач частково розрахувався з позивачем, відповідач є сільськогосподарським підприємством, який отримує прибуток лише після збору урожаю та реалізації зібраної продукції, а також враховуючи що позивачем не доведено того, що порушенням виконання зобов`язань з оплати поставленого товару у встановлений строк, відповідач заподіяв йому збитків, розмір яких перевищує або дорівнює заявленому розміру пені.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 45000,00 грн.

При цьому, враховуючи зменшення розміру штрафних санкцій, у задоволенні вимог про стягнення 10179,21 грн. пені суд відмовляє.

Крім того, за приписами п. 8.5. Договору у випадку звернення стороною до суду внаслідок порушення другою стороною своїх зобов`язань за цим договором, сторона, що ініціює судовий процес, має право додатково стягнути з винної сторони збитки, що пов`язані з витратами на відновлення порушеного права або захистом законних інтересів (крім судових витрат), у заздалегідь погоджений твердій сумі, що становить 2000 (дві тисячі) гривень.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення збитків, що пов`язані з витратами на відновлення порушеного права в розмірі 2000,00 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, витрати на оплату позову судовим збором, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, не враховуючи зменшення розміру пені (зважаючи на те, що відповідні вимоги обґрунтовані, однак, суд скористався правом зменшити розмір пені), що складає 5624,00 грн.

Що стосується витрат на правову допомогу, то суд при ухваленні рішення керувався таким.

09.07.2019 представник позивача подав клопотання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу в розмірі 20000,00 грн.

Також, 06.08.2019 представник позивача подав уточнене клопотання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу в розмірі 30800,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача у цьому судовому провадженні представляло Адвокатське об`єднання "ІНПРАКСІ", що підтверджено Договором про надання правової допомоги №б/н від 14.01.2019 (арк.с. 45-46), від імені якого діяли адвокат Духовна О.В. (ордер серії КВ №400084 від 12.06.2019, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 28.09.2010 №4153), адвокат Муха Д.О. (ордер серії КВ №400090 від 03.07.2019, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 07.07.2017 №6141/10).

Відповідно до п. 1.1. Договору про надання правової допомоги від 14.01.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "КВС-Україна" (клієнт) в порядку і на умовах, визначених цим договором, надає доручення, а Адвокатське об`єднання "ІНПРАКСІ" приймає на себе зобов`язання відповідно до доручення клієнта надавати йому правову допомогу (адвокатські послуги) в обсязі та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до платіжного доручення №295 від 19.06.2019 було сплачено Адвокатському об`єднанню 20000,00 грн.

У поданому уточненому клопотанні про відшкодування витрат на професійну правову допомогу представник позивача вказує, що на підставі рахунку №5 від 23.07.2019 здійснено оплату вартості наданих послуг в розмірі 10800,00 грн., на підтвердження чого подали виписку з банківського рахунку станом на 24.07.2019.

Згідно п. 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п`ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

В силу частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, а відтак до судових витрат. Порядок відшкодування витрат на правничу допомогу врегульовано статтею 126 Господарського процесуального кодексу України. Так, частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до частини 3статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 4 та 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із ціною позову, складністю справи та обсягом виконаних робіт (наданих послуг), оскільки матеріали справи не містять інших документів крім позовної заяви, які б надходили від позивача. У даному випадку суд приймає до уваги, ті обставини, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, та не є складною, не має публічного інтересу, відповідач визнав суму основного боргу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На переконання суду, розумним розміром витрат на послуги адвоката в цьому випадку є сума 20000 грн. 00 коп., інші заявлені витрати на послуги адвоката є надмірно високими, що суперечить принципу розподілу витрат.

Крім того, 19.08.2019 відповідач подав заяву про розстрочення виконання рішення суду, просив розстрочити виконання рішення Господарського суду Рівненської області у даній справі строком 2 (два) місяці рівними частинами.

Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду строком два місяці рівними частинами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою, зокрема, для розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Питання розстрочення рішення є правом суду, яке може бути застосовано за наявності відповідних підстав.

У поданій заяві відповідач посилається на такі обставини як на підставу для розстрочення виконання рішення суду - невелика врожайність цукрових буряків у 2018 році, погіршення ситуації на ринку реалізації цукру за цінами, що дали б змогу забезпечити своєчасне виконання грошових зобов`язань.

Проте, суд враховує, що підприємницька діяльність здійснюється на власний ризик, відсутність коштів не є підставою для звільнення від обов`язку виконання грошових зобов`язань за Договором, відтак, суд дотримуючись балансу між правами обох сторін спору, приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "Злагода" (35362, Рівненська область, Рівненський район, село Малий Шпаків, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КВС-Україна" (01042, м. Київ, бульвар Дружби Народів, 19, ) 240000 (двісті сорок тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 45000 (сорок п`ять тисяч) грн. 00 коп. пені, 15039 (п`ятнадцять тисяч тридцять дев`ять) грн. 90 коп. інфляційного збільшення суми боргу, 38714 (тридцять вісім тисяч сімсот чотирнадцять) грн. 64 коп. 24% річних, 24000 (двадцять чотири тисячі) грн. 00 коп. штрафу, 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. збитки, 20000 (двадцять тисяч) 00 коп. витрат на професійну правову допомогу та судовий збір в розмірі 5624 (п`ять тисяч двадцять чотири) грн. 00 коп.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 27.08.2019.

Суддя А.М. Горплюк