СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2019 р. Справа № 922/1019/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В., суддя Мартюхіна Н.О.,

без повідомлення учасників справи,

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" (вх.№1993 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 05.06.2019, ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Шатерніковим М.І., час проголошення рішення - 12:21год., дата складання повного тексту рішення - 10.06.2019, у справі №922/1019/19

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка", м. Київ,

до Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія", м. Харків,

про стягнення 49 000, 00грн

ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування шкоди у розмірі 49 000, 00грн та 1 921, 00грн судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" перейшло право на отримання від ОСОБА_1 як винуватця ДТП компенсації шкоди, завданої власнику застрахованого автомобіля. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" згідно полісу АК/4963040. Із заявою про відшкодування витрат позивач звернувся до відповідача 06.04.2017 (вих. № 2447), яку отримано 18.04.2017 року. Граничний строк для здійснення страхової виплати за полісом є 19.07.2017. Однак, відповідач добровільно не відшкодував шкоду у розмірі 49 000, 00грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 05.06.2019 позов задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" 49 000, 00грн відшкодування та 1 921, 00грн судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що позивач після виплати страхового відшкодування страхувальнику в розмірі 50 000, 00грн отримав право зворотної вимоги до відповідача як страховика цивільно-правової відповідальності особи, винної у скоєнні ДТП, згідно поліса № АК/4963040. Полісом АК/4963040 визначено, що ліміт за шкоду майну складає 100 000, 00грн, а розмір франшизи - 1 000, 00грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач обґрунтовано звернувся до відповідача з вимогою сплатити на користь відповідача 49 000, 00грн суми страхового відшкодування.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що безпосередньою причиною дорожньо-транспортної події та пошкодження автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1 , стало порушення вимог пунктів 12.3, 12.1, 10.1 Правил дорожнього руху України саме водієм зазначеного транспортного засобу, який неправильно оцінив дорожню ситуацію, необґрунтовано здійснив маневр повороту вліво, що призвело до наїзду на бордюр і намет. На думку апелянта, він не отримав належних документів, на підставі яких можна прийняти рішення про те, що подія 21.01.2017 є страховим випадком і, відповідно, у апелянта не виникло зобов`язання по сплаті страхового відшкодування, оскільки не було належним чином доведено вину ОСОБА_1 у пошкодженні автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1 .

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що враховуючи, що у даному випадку апелянтом було подано апеляційну скаргу на рішення господарського суду у справі з ціною позову, що становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і дана справа не відноситься до категорії справ, зазначених у частині 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України, що не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного провадження, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.07.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" на рішення Господарського суду Харківської області від 05.06.2019 у справі №922/1019/19, та постановлено здійснити її розгляд у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи; встановлено позивачу строк до 22.07.2019 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання відповідачу; встановлено учасникам справи строк до 22.07.2019 для подання заяв і клопотань.

Згідно матеріалів справи, ухвала суду про відкриття апеляційного провадження була завчасно, 08.07.2019, отримана сторонами у справі, про що свідчать поштові повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.127-128).

У встановлений судом строк від учасників справи клопотань і заяв не надійшло.

У встановлений судом строк від позивача відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до частини 2 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

В силу частини 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, які суд визнає достатніми для розгляду апеляційної скарги у спрощеному провадженні, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, 12.01.2017 між ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" та ОСОБА_2 був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №021190/46440/0104933, предметом якого є страхування транспортного засобу Volkswagen TOUAREG, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

21.01.2017 у м. Харкові по вул. Якіра о 18-30 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу Volkswagen TOUAREG під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу ТОYОТА RAW4, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 .

Водіями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду № б/н від 21.01.2017 (європротокол).

Зі змісту вказаного протоколу вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено передній бампер автомобіля Volkswagen TOUAREG, у зв`язку зі здійсненням маневру транспортним засобом ТОYОТА RAW4 під керуванням водія ОСОБА_1 під час руху в одному напрямку, але в іншій смузі під час обгону.

Судом першої інстанції встановлено, що повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду №б/н від 21.01.2017 (європротокол) заповнено обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди у частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб Б, не містить виправлень; у відповідних пунктах зазначено дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема дорожньо-транспортної пригоди, а також відсутні будь-які відмітки про наявність зауважень з боку сторін стосовно відомостей, які зазначені у європротоколі.

За таких обставин, суд визнав його належним доказом, який підтверджує факт настання дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася з вини водія автомобіля ТОYОТА RAW4 ОСОБА_1 ; в європротоколі зазначені всі обставини ДТП, винним у ДТП водієм визнана вина ОСОБА_1

16.03.2017 ПрАТ "СК "Уніка" на підставі заяви ОСОБА_2 про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і рахунку СТО №АД-000913987 від 26.01.2017, складено страховий акт №00214528 та розрахунок суми страхового відшкодування до нього.

Заявою від 16.03.2017 ОСОБА_2 було погоджено, що виплата страхового відшкодування становить 50 000, 00грн та що ця сума є остаточною.

На підставі вказаних документів позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 50 000, 00грн шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок ТОВ "Автомобільний Дім "Соллі-Плюс", що підтверджується платіжним дорученням № 012526 від 27.03.2017.

При цьому, позивачем було замовлено у ФОП ОСОБА_3 звіт про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням ТЗ №196/17 від 05.04.2017, відповідно до якого розмір матеріального збитку склав 58 083, 74грн.

Отже, до ПрАТ "СК "Уніка" перейшло право на отримання від ОСОБА_1 як винуватця ДТП, компенсації школи, завданої та виплаченої власнику застрахованого автомобіля.

Судом першої інстанції встановлено, що цивільна відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ "Міжнародна Страхова Компанія" згідно полісу АК/4963040.

Відповідно до даного полісу відповідач взяв на себе обов`язок щодо відшкодування шкоди майну третіх осіб в межах 100 000, 00грн, розмір франшизи - 1 000, 00грн.

Позивач направив відповідачу заяву №19346 від 06.04.2017 на виплату страхового відшкодування в порядку регресу, в якій на підставі статей 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" просив сплатити суму в розмірі 50 000, 00грн.

Дана заява отримана відповідача 18.04.2017, однак, відповідач грошові кошти позивачу не перерахував.

Зазначене стало підставою для звернення ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" до місцевого господарського суду з даним позовом, в якому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 49 000, 00грн страхового відшкодування (сплаченого страхового відшкодування за вирахуванням франшизи).

Апеляційним господарським судом встановлено, що з набранням чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування" від 17.02.2011, яким внесено зміни та доповнення до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", було дозволено учасникам дорожнього руху при скоєнні дорожньо-транспортної пригоди за наявності встановлених пунктом 33.2 статті 33 вказаного Закону обставин спільно складати повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду ("європротокол") без інформування відповідного підрозділу МВС України про її настання.

Так, відповідно до пункту 33.2 статті 33 зазначеного Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції про її настання.

На виконання Закону від 17.02.2011, Моторним (транспортним) страховим бюро України встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено протоколом Президії МТСБУ від 11.08.2011 №274/2011 Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (надалі - Інструкція).

Відповідно до Інструкції, у європротоколі зазначаються, зокрема, фактична дата, час та місце настання ДТП, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше.

Виправлення у повідомленні забороняються, та замість зіпсованого бланку заповнюється інший.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`я та/або майну потерпілого.

Окрім встановлених судом першої інстанції обставин, що повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду №б/н від 21.01.2017 (європротокол) заповнено обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди у частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб Б, європротокол не містить виправлень; у відповідних пунктах зазначено дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема дорожньо-транспортної пригоди, а також відсутні будь-які відмітки про наявність зауважень з боку сторін стосовно відомостей, які зазначені у європротоколі, які свідчать про те, що складене учасниками пригоди повідомлення відповідає вимогам Інструкції, суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріалами справи також встановлюється таке.

ОСОБА_2 із повідомленням про настання страхової події звернувся до позивача засобом телефонного зв`язку 24.01.2017 о 09:38год.

Згідно наявних у матеріалах справи пояснень ОСОБА_2 від 24.01.2017, здійснюючи управління автомобілем по вул. Якіра, автомобіль, що йшов попереду, а саме, ТОYОТА RAW4 під керування водія ОСОБА_1 , різко повернув вліво у момент, коли ОСОБА_2 здійснював його обгін на автомобілі Volkswagen TOUAREG, чим змусив автомобіль Volkswagen TOUAREG під керуванням водія ОСОБА_2 зіштовхнутися із заметом снігу. ОСОБА_2 , минаючи зіштовхнення із автомобілем ТОYОТА RAW4, виїхав на бордюр і зіштовхнувся із заметом снігу, внаслідок чого автомобіль Volkswagen TOUAREG отримав пошкодження переднього бамперу.

Водій ТОYОТА RAW4 ОСОБА_1 визнав свою вину і пояснив, що здійснюючи поворот вліво, не побачив автомобіль Volkswagen TOUAREG, що їхав позаду.

Пояснення ОСОБА_2 також містять схему дорожньо-транспортної пригоди, яка відповідає його поясненням, обставинам, зазначеним у повідомленні від 21.01.2017 і схемі ДТП, наявній у повідомленні.

У матеріалах справи також наявні фотографічні зображення автомобіля Volkswagen TOUAREG, які свідчать про пошкодження переднього бамперу.

Судова колегія зазначає, що ОСОБА_1 згідно полісу АК/4963040 строком дії з 01.10.2016 по 30.09.2017 звернувся до відповідача із повідомленням про пригоду, що має ознаки страхового випадку, 23.01.2017.

Наявними у матеріалах справи поясненнями ОСОБА_1 підтверджуються доводи ОСОБА_2 , що обидва автомобілі рухалися в одному напрямку, в сторону ринка "Барабашово". ОСОБА_1 , здійснюючи обгін при повороті на СТО, у дзеркало заднього виду побачив автомобіль Volkswagen TOUAREG, який в`їхав у замет снігу. Свою вину у вчиненні ДТП ОСОБА_1 визнав, оскільки здійснюючи обгін не побачив автомобіль, що рухався позаду.

Пояснення ОСОБА_1 також містять схему дорожньо-транспортної пригоди, яка відповідає схемам, наявним у поясненнях ОСОБА_2 і у повідомленні від 21.01.2017.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що відповідно до пункту 14.2 Правил дорожнього руху, перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що жоден з водіїв транспортних засобів, які рухаються за ним і яким може бути створено перешкоду, не розпочав обгону; після обгону зможе, не створюючи перешкоди транспортному засобу, якого він обганяє, повернутися на займану смугу.

Однак, матеріалами справи підтверджується, що водієм ОСОБА_1 , здійснюючи обгін не було дотримано вказаного пункту Правил, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність вини водія автомобіля ТОYОТА RAW4 ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Даний спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених позивачем у зв`язку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про страхування", страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до норм статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто, до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після здійснення такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Така правова позиція викладена, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.

Поряд з цим, у спірних правовідносинах, цивільна відповідальність ОСОБА_1 , винного у вчиненні ДТП, була застрахована у ТДВ "Міжнародна Страхова Компанія" згідно полісу АК/4963040 строком дії з 01.10.2016 по 30.09.2017.

Статтею 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

У відповідності до положення пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Таким чином, позивач після виплати страхового відшкодування у розмірі 50 000, 00грн, отримав право вимоги до відповідача як страховика цивільно-правової відповідальності, особи, винної у скоєнні ДТП, згідно поліса № АК/4963040, оскільки уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик (відповідач) на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

А тому позивач, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" реалізував право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України "Про страхування", і обґрунтовано звернувся з позовом до страховика (відповідача), в якого завдавач шкоди ( ОСОБА_1 ) застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Така правова позиція викладена і, зокрема в постанові Великої Палати Верховного суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17, яку суд апеляційної інстанції враховує при розгляді апеляційної скарги, у відповідності до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України.

Як встановлено судом першої інстанції, полісом АК/4963040 визначено, що ліміт за шкоду майну складає 100 000, 00грн, а розмір франшизи - 1 000, 00грн.

Таким чином, позивач обґрунтовано звернувся до відповідача з вимогою сплатити на його користь 49 000, 00грн сплаченої суми страхового відшкодування.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до того, що матеріали справи не містять доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, відтак, на думку апелянта, він не отримав належних документів, на підставі яких можна прийняти рішення про те, що подія 21.01.2017 є страховим випадком і, не породило у нього обов`язку зі сплати страхового відшкодування позивачу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач не спростовує факт настання дорожньо-транспортної пригоди та факт виплати позивачем страхового відшкодування; матеріалами справи підтверджується, що виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем 27.03.2017, протягом строку дії договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №021190/46440/0104933 (з 13.01.2017 по 12.01.2018).

При цьому, у спірних правовідносинах дорожньо-транспортна пригода була оформлена учасниками пригоди у спосіб складання європротоколу без виклику відповідного підрозділу Міністерства внутрішніх справ України, отже, постанова про адміністративне правопорушення не виносилася та не направлялися матеріали дорожньо-транспортної пригоди до суду для притягнення відповідальної за вчинення такої пригоди особи до відповідальності.

Тобто, унеможливлюється існування відповідних судових рішень (про притягнення особи до адміністративної чи кримінальної відповідальності), які б встановлювали вину учасника дорожньо-транспортної пригоди.

Проте, цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду настає у разі наявності вини особи в цьому.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У зв`язку з тим, що між учасниками ДТП спільно складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду у відповідності до вимог Інструкції, отже, водій, винний у вчиненні ДТП, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Досліджуючи матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, складене учасниками ДТП відповідно до норм чинного законодавства і є належним доказом вини особи, що скоїла ДТП.

Зі змісту наявного в матеріалах справи повідомлення вбачається, що дорожньо-транспортна пригода, яка відбулась 21.01.2017, сталась під час руху транспортних засобів Volkswagen TOUAREG (ТЗ - В) та ТОYОТА RAW 4 (ТЗ - А), які рухались в одному напрямку, але в різних смугах.

Фактично з наведеної у повідомленні схеми дорожньо-транспортної пригоди вбачається, що водій транспортного засобу А під час здійснення транспортним засобом В обгону здійснив поворот вліво, чим спричинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої автомобілю Volkswagen TOUAREG було пошкоджено передній бампер.

Як вбачається з європротоколу сторонами ДТП визнано, що винним у вчиненні ДТП є водій автомобіля ТОYОТА RAW4 ОСОБА_1

Матеріалами справи не підтверджуються доводи апелянта, що безпосередньою причиною дорожньо-транспортної події та пошкодження автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1 , стало порушення вимог пунктів 12.3, 12.1, 10.1 Правил дорожнього руху України саме водієм зазначеного транспортного засобу, який неправильно оцінив дорожню ситуацію, і необґрунтовано здійснив маневр повороту вліво, що призвело до наїзду на бордюр і намет.

Матеріалами справи підтверджуються обставини ДТП, викладені у повідомленні від 21.01.2017, і вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, а апелянт доказів іншого, як того вимагають статті 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, суду не надав.

У відповідності до наведених норм чинного процесуального законодавства, докази подаються учасниками справи. І кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчинення нею процесуальних дій.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування, позивачем до заяви на виплату страхового відшкодування додані наказ, страховий акт, заява про виплату страхового відкшодування, пояснення щодо події, посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію ТЗ, європротокол, договір страхування, розрахунок, платіжне доручення і довіреність представника.

Отже, апелянт не був позбавлений можливості встановити необхідні дані для здійснення виплати на користь позивача.

Зазначене спростовує доводи апелянта, що він не отримав належних документів, на підставі яких можна прийняти рішення про те, що подія 21.01.2017 є страховим випадком.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 05.06.2019 у справі №922/1019/19 слід залишити без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269-270, 273, п. 1, ч. 1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 05.06.2019 у справі №922/1019/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя В.В. Лакіза

Суддя Н.О. Мартюхіна