РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.08.2019Справа № 910/7689/19

за позовом доМіністерства оборони України Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД"
про стягнення 77 024, 77 грн.
Суддя Підченко Ю.О. Секретар судового засідання Лемішко Д.А.

Представники сторін:
від позивача:Ніколова В.М. - представник за довіреністю;
від відповідача:Кикоть Ю.М. - представник за довіреністю.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Міністерство оборони України (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" (надалі - відповідач/ТОВ "Пролог ЛТД") про стягнення 36 074, 89 грн пені та 40 949, 88 грн штрафу за порушення умов договору від 15.05.2018 № 286/2/18/22.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 01.07.2019 відкрито провадження у справі № 910/7689/19, вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи.

23.07.2019 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначив, що позивачем проігноровано існування обставин непереборної сили, та виконання відповідачем своїх зобов`язань після припинення існування обставин, які перешкоджали виконанню відповідачем своїх обов`язків та задоволення вимог позивача щодо сплати заявлених штрафних санкцій може призвести до безпідставного збагачення позивача та з огляду на вищезазначене відповідач просить суд відмовити в позові в повному обсязі. Також відповідачем надано клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2019 справу було призначено до судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 16.08.2019.

Поряд із тим 25.07.2019 від відповідача до суду надійшли письмові заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з огляду важливість справи для відповідача та існування суперечливої судової практики зі спірних правовідносин, у зв`язку із чим відповідач просить суд перейти до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження.

За приписом ч. 4 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

При цьому згідно ч. 3 ст. 247 ГПК України, при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:

1) ціну позову;

2) значення справи для сторін;

3) обраний позивачем спосіб захисту;

4) категорію та складність справи;

5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо;

6) кількість сторін та інших учасників справи;

7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;

8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Виходячи із вищезазначеного, суд приходить до висновку про недоцільність переходу до розгляду даної справи в порядку загального позовного провадження, у зв`язку із чим суд продовжує розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні 16.08.2019 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.05.2018 між Міністерством оборони України (далі за договором - Замовник) та ТОВ "Пролог ЛТД" (далі за договором - Виконавець) укладено договір № 286/2/18/22 про поставку товарів для державних потреб (за кошти Державного бюджету України) (надалі - Договір), за умовами якого (п. п. 1.1, 1.2 Договору) Постачальник зобов`язується у 2018 році поставити Міністерству оборони України (надалі - Замовник) обладнання для закладів громадського харчування, (39310000-8) (Лінія самообслуговування на 500 чол.), лот 1. Обладнання для їдалень (39312200-4) (Лінія самообслуговування на 500 чол.), а саме лінія самообслуговування на 500 чол. яка включає наступні секції: 1. 2 нейтральні елементи (прилавки); 2. Стійка для столових приборів та підносів; 3. Прилавок охолоджуємий; 4. Марміт для других страв; 5. Марміт для перших страв; 6. Холодильна вітрина (далі - товар), зазначений у специфікації, а Замовник забезпечити приймання та оплату товару в кількості, у строки. Ціна, кількість та строки постачання товару визначаються специфікацією.

Згідно п. 5.1. Договору, товар постачається на умовах DDP - склад Замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року згідно з положеннями Договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо. Терміни постачання обладнання визначено у рознарядці Замовника, яка є невід`ємною частиною договору.

За своєю правовою природою укладений між позивачем та відповідачем договір є договором поставки. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. ст. 179, 180, 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), він вважається укладеним, у зв`язку із чим є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України та є обов`язковим для виконання сторонами.

В матеріалах справи містяться копії акту приймання-передачі № 22 від 19.07.2018 та видаткової накладної № 75 на суму 194 999,40 грн., акту приймання-передачі № 22 від 09.07.2018 та видаткової накладної № 77 від 09.07.2018 на суму 194 999,40 грн., акту приймання-передачі № 25 від 26.07.2018 та видаткової накладної № 80 від 26.07.2018 на суму 194 999,40 грн., акту приймання-передачі № 18 від 23.07.2018 та видаткової накладної № 288/16 від 23.07.2018 суму 194 999,40 грн., акту приймання-передачі № 46 від 09.07.2018 та видаткової накладної № 289/50 від 09.07.2018 р. на суму 194 999,40 грн., акту приймання-передачі № 56 від 15.07.2018 та видаткової накладної № 291 від 15.07.2018 на суму 194 999,40 грн.

Так, пунктом 1 ст. 216 ГК України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до положень ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до підпункту 7.3.6 Договору, за порушення строків виконання зобов`язань Договору щодо своєчасної поставки товарів Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості не до поставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з Постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості Договору.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідачем допущено прострочення поставки Товару до військових частин у терміни, що вказані у разнарядці до Договору, а саме - згідно акту приймання № 22 від 19.07.2018 товар було постачено з простроченням на 38 діб (19.07.2018 а не 10.06.2018), згідно з актом приймання № 22 від 09.07.2018 товар було постачено з простроченням на 28 діб (09.07.2018 а не 10.06.2018), згідно акту приймання № 25 від 26.07.2018 товар було постачено з простроченням на 45 діб (26.07.2018 а не 10.06.2018), згідно акту приймання №46 від 09.07.2018 товар було постачено з простроченням на 18 діб (09.07.2018, а не 20.06.2018), згідно акту приймання від 23.07.2018 товар було поставлено з простроченням на 32 доби (23.07.2018, а не 20.06.2018), згідно акту приймання № 56 від 15.07.2018 товар було постачено з простроченням на 24 доби (15.07.2018 а не 20.06.2018) та з урахуванням зазначених прострочень поставки товару відповідачем, позивачем, на підставі підпункту 7.3.6 Договору, заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 36 074,89 грн., а також штраф в загальній сумі 40 949,88 грн. та про що позивачем було направлено відповідачеві відповідні претензії, копії яких містяться в матеріалах справи.

Відповідач, натомість, вказує на те, що у зв`язку зі виникненням істотних обставин, які не можна було передбачити та які впливали на виконання ним умов Договору, у зв`язку із чим відповідач звернулося до уповноваженого відділення Торгово-промислової палати України для отримання підтвердження щодо виникнення та існування станом на 01.06.2018 обставин, які є підставою для внесення змін до Договору та продовження строку виконання зобов`язання щодо поставки Товару, та що згодом було підтверджено відповідним експертним висновком Житомирської Торгово-промислової палати № В-5210 від 04.06.2018, яким засвідчено можливість відстрочення поставки товару за Договором на 35 календарних днів, тобто встановлення строків згідно умов Договору та разнарядки до 15.07.2018 та 25.07.2018 відповідно (включно).

Відповідно до положень статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України). Тобто неустойка належить до заходів цивільно-правової, договірної відповідальності.

За змістом статей 550, 617 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання.

Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Разом із тим згідно зі статтею 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Аналіз положень наведеної норми дає підстави для висновку, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, Цивільний кодекс України покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання.

Відповідно до частини 3 статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Принципи добросовісності, справедливості та розумності є загальною засадою зобов`язального права та регуляторами поведінки учасників цивільно-правових відносин; вони застосовуються в усіх зобов`язальних відносинах і кожен учасник повинен їх дотримуватися.

Виходячи із цих загальних засад, має встановлюватися і наявність або відсутність вини: особа має визнаватися невинуватою, якщо вона вжила всіх заходів для належного виконання зобов`язання при тому ступені турботливості та обачності, що вимагалася від неї за характером зобов`язання та умовами обороту.

Отже, у розумінні наведених положень законодавства для покладення на боржника цивільно-правової відповідальності у виді неустойки необхідною є наявність таких умов, а саме: протиправної поведінки та вини боржника.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 15.08.2018 у справі № 910/11049/17.

Поряд із тим, суд приймає до уваги приписи п. 4 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", за якими істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо переданий товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, утому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі.

При цьому, пунктом 8.1. Договору також визначено, що Сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існувати під час укладання Договору та виникли поза волею Сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо ).

Сторона, що не може виконувати зобов`язання за Договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом п`яти календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу Сторону у письмовій формі (п. 8.2. Договору).

Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідний документ-сертифікат, який видається Торгово-Промисловою палатою України або регіональними торгово-промисловими палатами (п. 8.3. Договору).

Відповідач, з урахуванням п. 8.2. Договору, повідомив позивача листом №234 від 06.06.2018 про істотну зміну обставин, які позивач не міг передбачити на підтвердження чого надав також відповідний висновок Житомирської Торгово-промислової палати № В-5210 від 04.06.2018.

Так, як вбачається із зазначеного висновку Житомирської Торгово-промислової палати № В-5210 від 04.06.2018, встановлено, що після того, як в електронній системі закупівель був оприлюднений укладений договір (16.05.2018 об 16:41), ТОВ "Пролог ЛТД" звернулось до виробника - ТОВ "Ефес-Трейд", обладнання виробництва якого ТОВ "Пролог ЛТД" запропонувало в своїй ціновій пропозиції та приступивши до виконання договору, ТОВ "Ефес-Трейд" звернулось до компанії Tecumseh Europe Ltd, яка є виробником холодильних компресорів L'unite Hermetique, якими комплектуються холодильні елементи лінії самообслуговування, однак компанія Tecumseh Europe Ltd повідомила про відсутність складських залишків, та про те, що у зв`язку зі змінами в Європейському законодавстві, що пов`язані з потенційними загрозами для навколишнього середовища, вони мають пройти переатестацію виробничого обладнання, в зв`язку з чим компресори можуть бути поставлені тільки після 30.06.2018 та таким чином, враховуючи неможливість закупівлі компресорів у іншого виробника, внаслідок документально підтверджених об`єктивних обставин - відсутності необхідних для виготовлення обладнання компресорів, ТОВ "Ефес-Трейд" не може приступити до зборки ліній самообслуговування раніше 30.06.2018.

Таким чином, з урахуванням п. п. 8.1.-8.3. Договору, відповідачем повідомлено позивача про істотну зміну обставин, що зумовили прострочення з боку відповідача термінів поставки товару за Договором (у зв`язку із чим позивач заявив до стягнення пеню та штраф згідно п. п. 7.3.6 Договору) та на підтвердження чого відповідач надав відповідний висновок Житомирської Торгово-промислової палати № В-5210 від 04.06.2018, відповідно до якого та з урахуванням п. 4 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", термін поставки Товару за Договором підлягає відстроченню на 35 календарних днів, тобто виходячи з умов разнарядки до Договору, у якій визначено терміни поставки товару, Товар має бути поставлений до 15.07.2018 та до 25.07.2018.

А відтак, слід дійти висновках у спірних правовідносинах Сторін щодо поставки Товару відсутня протиправна поведінка та вина відповідача щодо порушення термінів поставки товару згідно Договору, оскільки виникли обставин непереборної сили, а саме - затримка постачання замовленого відповідачем товару, що був призначений до постачання позивачеві.

З урахуванням вищевикладеного та з огляду на наявні в матеріалах справи перелічені вище акти приймання-передачі та видаткові накладні, слід дійти висновку, що відповідачем не допущено прострочення виконання взятих на себе зобов`язань з поставки Товару відповідно до умов договору № 286/2/18/22 про поставку товарів для державних потреб (за кошти Державного бюджету України) від 15.05.2018 та термінів, що вказані у рознарядці до даного договору.

Відповідно до приписів ст. ст. 74, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 36 074, 89 грн пені та 40 949, 88 грн штрафу за порушення умов договору від 15.05.2018 № 286/2/18/22 є необґрунтованими, у зв`язку із чим у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 165, 202, 232, 233, 237, п. 2. ч. 5. ст. 238, 240, 241, 247, ч. 1. ст. 256, ст. 288 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" відмовити в повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 21.08.2019 року.

Суддя Ю.О. Підченко