РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.08.2019Справа № 910/9012/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Дьогтяр О.О., розглянув матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемтранс»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 198 345,04 грн.

за участю представників учасників справи:

від позивача Гудзенко Я.І. (довіреність № 64/19 від 20.12.2018)

Бертнік Я.П. (довіреність № 103/19 від 17.05.2019)

від відповідача не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лемтранс» (далі - ТОВ «Лемтранс», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця», відповідач) про стягнення 198 345,04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач здійснюючи перевезення власних (таких, що перебувають у власності або користуванні позивача на законних підставах) вагонів позивача №№ 52276177, 53411567, 53419701, 53528154, 56951734, 60727377, 61017703, 62197603, 61844270, 61840666, 62092333, 54038427, 54751664, 61077277, 56998776, 62966866, 53586871, 62582788, 53536033, 53171260, 62965231, 61075131, 56419849, 63163083, 61016606, не виконав покладеного на нього обов`язку забезпечити збереженість майна та допустив пошкодження (розукомплектування) вказаних залізничних вагонів, що полягало у відсутності головної та магістральної частини повітророзподільника, у зв`язку з чим вказані вагони були направлені на технічне обслуговування, а позивач поніс збитки, пов`язані з придбанням позивачем деталей, технічним обслуговуванням та витратами на транспортування вагонів до ремонтного депо, які не були відшкодовані відповідачем.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача збитки в розмірі 198 345,04 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2019 відкрито провадження у справі № 910/9012/19 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 20.08.2019.

26.07.2019 до суду надійшло клопотання позивача про приєднання до матеріалів справи документів, яке було задоволене судом.

У судовому засіданні 07.05.2019 представники позивача позовні вимоги підтримали, вважали їх обґрунтованими та правомірними, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, правом надати відзив на позовну заяву не скористався.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 20.08.2019 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

У користуванні та власності позивача перебувають двадцять п`ять залізничних вагонів:

- № 52276177 на підставі договору лізингу № 295-ФЛ від 25.06.2015, укладеного з Приватним підприємством «ВТБ Лізинг Україна»;

- №№ 53411567, 53419701, 61844270, 61840666, 62092333, 62582788, 63163083 на підставі договору оренди залізничного рухомого складу № 226/13 від 27.08.2013, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Шіппінг»;

- № 53528154 на підставі договору фінансового лізингу № UTL-175 від 15/05/2018, укладеного з Приватним акціонерним товариством «Лізингова компанія «Укртранслізинг»;

- №№ 56951734, 61017703, 62197603, 61077277, 56998776, 62966866, 61075131, 56419849, 61016606 на підставі договору оренди залізничного рухомого складу № 621/04 від 23.12.2004, укладеного з Корпорацією «Міжрегіональний Промисловий Союз»;

- № 60727377 на підставі договору лізингу № 023-ФЛ від 24.07.2012, укладеного з Приватним підприємством «Лізингова компанія ВЛ»;

- № 54038427 на підставі договору лізингу № 296-ФЛ від 25.06.2015, укладеного з Приватним підприємством «ВТБ Лізинг Україна»;

- № 54751664 на підставі договору лізингу № 012-ФЛ від 30.03.2012, укладеного з Приватним підприємством «Лізингова компанія ВЛ»;

- № 53586871 на підставі договору оренди рухомого складу №_2016/а/ТО/293 від 23.02.2016, укладеного з Публічним акціонерним товариством «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»;

- № 53536033 на підставі договору оренди залізничного рухомого складу № 12/09 від 24.12.2008, укладеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська перевізна компанія»,

- № 53171260 на підставі договору лізингу № 008-ФЛ від 05.03.2012, укладеного з приватним підприємством «Лізингова компанія ВЛ»;

- № 62965231 на підставі договору фінансового лізингу № 2844-FL від 04.10.2017, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг».

Як вбачається з долучених до матеріалів справи залізничних накладних №№ 53755732, 53755799, 53755773, 53755781, 53755765, 53755823, 53755849, 53755815, 53755831 від 10.01.2019, №№ 53791414, 53791307 від 12.01.2019, №№ 53938239 від 20.01.2019, № 48000079 від 26.01.2019, № 48010466 від 27.01.2019, № 53996641 від 05.02.2019, № 48008627 від 30.01.2019, №№ 48039044, 48039028 від 26.01.2019, № 48075238 від 28.01.2019, №№ 48099873, 48099832 від 30.01.2019, №№ 48087035, 48087068 від 29.01.2019, № 53991832 від 27.01.2019, № 48075238 від 28.01.2019, № 48087076 від 29.01.2019 вищевказані вагони прибули до залізничних станцій Маріуполь-Сортувальний ДОН, Сартана ДОН та Велико-Анадоль ДОН.

На вказаних залізничних станціях було виявлено пошкодження (розукомплектування) вказаних залізничних вагонів, а саме - відсутність головної та магістральної частини повітророзподільника, у зв`язку з чим такі вагони були направлені на технічне обслуговування до структурного підрозділу «Волноваське вагонне депо» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», що підтверджується повідомленнями на ремонт або технічне обслуговування вагону (форма ВУ-23М) №№ 9927, 9916, 9918, 9917, 9925, 9924, 9912, 9914, 9913 від 10.01.2019 № 40 від 17.01.2019, № 9943 від 12.01.2019, № 8382 від 20.01.2019, №№ 8520, 8515 від 24.01.2019, №№ 8871, 8569 від 26.01.2019, №№ 8690, 8687 від 29.01.2019, № 304 від 30.01.2019, № 8749 від 31.01.2019, № 8710, 8711 від 29.01.2019, № 8529 від 24.01.2019, №№ 8691, 8708 від 29.01.2019, а також повідомленнями про приймання вантажних вагонів (форма ВУ-36М) № 133 від 24.01.2019, № 96 від 13.01.2019, № 7757 від 14.01.2019, № 107 від 16.01.2019, № 101 від 14.01.2019, № 113 від 17.01.2019, № 115 від 18.01.2019, № 7818 від 21.01.2019, № 7849 від 25.01.2019, № 7860 від 27.01.2019, № 7872 від 20.01.2019, №№ 7885, 7884 від 31.01.2019, № 7849 від 25.01.2019, № 7872 від 29.01.2019, № 7884 від 31.01.2019.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (далі - Статут залізниць України) обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Згідно з п. 20 Правил складання актів (ст. 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002(далі - Правила складання актів) акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно зі статтею 124 Статуту залізниць України.

Враховуючи наведені норми законодавства, позивач звернувся з заявами № 272/ДВ від 22.01.2019, № 565/ДВ від 07.02.2019, № 716/ДВ від 15.02.2019 про надання акту про пошкодження вагону, заявами № 271/ДВ від 22.01.2019, № 564/ДВ від 07.02.2019, № 715/ДВ від 15.02.2019 про надання комерційного акту до начальника структурного підрозділу «Волноваське вагонне депо» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а також до начальників станцій Маріуполь-Сортувальний та Сартана (структурного підрозділу «Станція Маріуполь-Порт») Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», направлення яких підтверджується долученими до матеріалів справи фіскальними чеками підприємства поштового зв`язку та описами вкладення, і були отримані відповідачем, як вбачається з повідомлень про вручення поштового відправлення, які також долучені до матеріалів справи.

Проте, відповідач на вищевказані заяви позивача відповіді не надав та комерційні акти на підтвердження пошкодження залізничних вагонів не склав, відшкодування понесених позивачем витрат не здійснив.

У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача збитки в загальному розмірі 198 345,04 грн., з яких: 152 182,43 грн. - вартість придбаних позивачем деталей, 44 066,45 грн. - вартість технічного обслуговування, 2 096,16 грн. - витрати на транспортування вагонів до ремонтного депо.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань (ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України).

Згідно з п. 2 Статуту залізниць України Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Статтею 3 Статуту залізниць України встановлено, що дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під`їзні колії).

Відповідно до ст. 5 Статуту залізниць України на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи.

Згідно з положеннями ст. 6 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Частинами 1, 3 ст. 314 Господарського кодексу України, положення яких кореспондуються з положеннями ст. 924 Цивільного кодексу України, встановлено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно з ч. 2 ст. 126 Статуту залізниць України, за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

В оглядовому листі Вищого господарського суду України № 01-8/917 від 29.11.2007 зазначено, що приватні (власні) порожні вагони, які перевозяться залізницею за перевізними документами зі сплатою залізничного тарифу, мають правовий статус «вантажу» ( вантаж на колесах).

Як зазначено у п. 11 оглядового листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства» від 29.11.2007 № 01-8/91, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус «вантажу», і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 23.03.2017 по справі № 904/4195/16, від 17.01.2017 по справі № 904/3013/16.

Враховуючи викладене, зважаючи на звернення позивача до відповідача з заявою про надання комерційних актів та не складення таких актів відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що відсутність таких актів не є підставою для звільнення залізниці від відповідальності.

У ст. 8 Статуту залізниць України вказано, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами п. 1.2 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України № 17 від 29.01.2015, власні вантажні вагони - вантажні вагони, які мають загальномережеву нумерацію, що нанесена на вагони відповідно до альбому-довідника 632-2011 ПКБ ЦВ «Знаки и надписи на вагонах грузового парка колеи 1520 мм», затвердженого Радою із залізничного транспорту держав - учасниць СНД 25 квітня 2001 року (далі - Знаки і написи), та мають ознаку в АБД ПВ «власний вагон».

Згідно з п. 3.4 Правил, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п. 4.1 вказаних Правил, випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Суд вказує, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження невідповідності технічного стану вагонів №№ 52276177, 53411567, 53419701, 53528154, 56951734, 60727377, 61017703, 62197603, 61844270, 61840666, 62092333, 54038427, 54751664, 61077277, 56998776, 62966866, 53586871, 62582788, 53536033, 53171260, 62965231, 61075131, 56419849, 63163083, 61016606 при прийнятті їх відповідачем до перевезення.

Згідно з пунктами 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, сума збитків за пошкодження вагона складається з:

- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.99 № 551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за № 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;

- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;

- витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;

- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

На підставі викладеного, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача збитків в загальному розмірі 198 345,04 грн., що складаються з:

- вартості придбаних позивачем деталей у розмірі 152 182,43 грн. (з ПДВ 20%), на підтвердження понесення яких надав договір поставки № 235/16 від 13.04.2016, специфікацію від 17.04.2018 до нього, рахунок № 1004 від 12.04.2018, платіжне доручення № 3973 від 18.05.2018; договір поставки № 410/11 від 17.06.2011, специфікацію від 17.04.2018 до нього, рахунок на оплату № 500030979 від 18.04.2018, платіжне доручення № 3131 від 19.04.2018; договір поставки № 710/16 від 01.11.2016, специфікації № 17 від 02.10.2017 та № 20 від 02.01.2018 до вказаного договору, платіжні доручення № 131 від 10.01.2018, № 1140 від 19.02.2018, № 520 від 22.01.2018; договір поставки 59/14 від 10.02.2014, специфікацію № 33 від 30.06.2017 до нього, рахунок № ТП 000000297 від 03.07.2017, платіжні доручення № 6182 від 05.07.2017, № 7374 від 01.08.2017; розрахунок вартості шайби і кільця модернізації головної та магістральної частини повітророзподільника вантажного вагону, виготовлених у вагонному депо Волноваха Дніпропетровського філіалу ТОВ «Лемтранс», договір поставки № 22 від 08.06.2015, специфікацію від 24.01.2017 до нього, видаткову накладну № Т-00000185 від 13.03.2017, платіжне доручення № 2657 від 30.03.2017, договір поставки МКП-155696/04/15 від 01.04.2015, специфікацію № 20 від 14.12.2017, рахунок-фактуру № 91840562 від 11.01.2018, платіжне доручення № 111845 від 18.12.2017;

- вартості технічного обслуговування у розмірі 44 066,45 грн. (з ПДВ 20%), на підтвердження понесення яких надав лист-заявку № 1096 від 29.12.2018 на виконання послуг з технічного обслуговування вагонів, акт виконаних робіт з технічного обслуговування вагонів № 1 від 31.01.2019, рахунки № 8/729 від 04.01.2019, № 24/729 від 31.01.2019, платіжні доручення № 1298 від 20.02.2019 та розрахунок фактичної вартості при технічному обслуговуванні з відчепленням власності ТОВ «Лемтранс» за січень 2019 року;

- вартості витрат на транспортування вагонів до ремонтного депо в розмірі 2 096,16 грн. (з ПДВ 20%), на підтвердження понесення яких надав залізничні накладні №№ 53755732, 53755799, 53755773, 53755781, 53755765, 53755823, 53755849, 53755815, 53755831 від 10.01.2019 №№ 53791414, 53791307 від 12.01.2019, №№ 53938239 від 20.01.2019, № 48000079 від 26.01.2019, № 48010466 від 27.01.2019, № 53996641 від 05.02.2019, № 48008627 від 30.01.2019, №№ 48039044, 48039028 від 26.01.2019, № 48075238 від 28.01.2019, №№ 48099873, 48099832 від 30.01.2019, №№ 48087035, 48087068 від 29.01.2019, № 53991832 від 27.01.2019, № 48075238 від 28.01.2019, № 48087076 від 29.01.2019.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За приписами ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Суд зазначає, що застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як збитки можливе лише при наявності передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який є підставою цивільно-правової відповідальності. Склад цивільного правопорушення, визначений законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, утворюють наступні елементи: суб`єкт, об`єкт, об`єктивна та суб`єктивна сторона. Суб`єктом є боржник; об`єктом - правовідносини по зобов`язаннях; об`єктивною стороною - наявність збитків у майновій сфері кредитора, протиправна поведінка у вигляді невиконання або неналежного виконання боржником свого зобов`язання, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника і збитками; суб`єктивну сторону цивільного правопорушення складає вина, яка представляє собою психічне відношення особи до своєї протиправної поведінки і її наслідків.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає, тобто для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

При цьому, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів та необхідність їх відновлення, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою - недотримання відповідачем обов`язку забезпечити збереженість майна під час здійснення перевезення. При цьому відповідачем в свою чергу не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з вини відповідача.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемтранс» (03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 46-46А, ідентифікаційний код 30600592) збитки в розмірі 198 345,04 грн. (сто дев`яносто вісім тисяч триста сорок п`ять грн. 04 коп.) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 975,18 грн. (дві тисячі дев`ятсот сімдесят п`ять грн. 18 коп.).

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 27.08.2019.

Суддя О.Г. Удалова