ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

19 серпня 2019 року Справа № 926/1981/18
За поданням приватного виконавця Виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка Костянтина Олександровича про затвердження мирової угоди від 05.08.2019 (вх. № 1887) у справі №926/1981/18 за позовом Фізичної особи-підприємця Стратійчука Олександра Дмитровича, с. Чорноргузи Вижницького району Чернівецької області

до Фізичної особи-підприємця Марчука Володимира Васильовича, м. Вижниця Чернівецької області

про стягнення заборгованості - 1560000 грн

Суддя Гончарук О. В.

Без виклику учасників виконавчого провадження

СУТЬ СПОРУ: рішенням Господарського суду Чернівецької області від 18.12.2018 задоволено позов Фізичної особи-підприємця Стратійчука Олександра Дмитровича. Ухвалено стягнути з фізичної особи-підприємця Марчука Володимира Васильовича 1560000 грн заборгованості та 11700 грн судового збору.

На виконання вказаного рішення, 21.01.2019 видано наказ про примусове виконання рішення від 18.12.2018.

08 серпня 2019 року до Господарського суду Чернівецької області від приватного виконавця Виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка Костянтина Олександровича надійшло подання про затвердження мирової угоди від 05.08.2019, в якому приватний виконавець просить затвердити мирову угоду від 05.08.2019, яку в процесі примусового виконання судового рішення було подано йому 07.08.2019, за якою боржник Марчук В.В. передає, а стягувач Стратійчук О.Д. в рахунок погашення заборгованості згідно рішення Господарського суду Чернівецької області від 18.12.2018 у справі № 926/1981/18 приймає на загальну суму 1501122 грн майно боржника, а саме: будівлю магазину промтоварів з мансардою, загальною площею (кв. м): 261,1, житловою площею (кв. м): 53,3, матеріали стін: цегла, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 , цільове призначення: для завершення будівництва та обслуговування магазину, площею 0,01 га.

Розглянувши матеріали подання приватного виконавця Виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка Костянтина Олександровича про затвердження мирової угоди від 05.08.2019 (вх. № 1887) у справі №926/1981/18, судом встановлено наступне.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 18.12.2018 задоволено позов Фізичної особи-підприємця Стратійчука Олександра Дмитровича. Ухвалено стягнути з фізичної особи-підприємця Марчука Володимира Васильовича 1560000 грн заборгованості та 11700 грн судового збору.

На виконання вказаного рішення, 21.01.2019 видано наказ про примусове виконання рішення від 18.12.2018.

Від приватного виконавця Виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка Костянтина Олександровича 08.08.2019 на адресу Господарського суду Чернівецької області надійшло подання (вх. № 1887) про затвердження мирової угоди від 05.08.2019, укладеної між Фізичною особою-підприємцем Стратійчуком Олександром Дмитровичем ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) та Фізичною особою-підприємцем Марчуком Володимиром Васильовичем ( АДРЕСА_3 , код НОМЕР_3 ) в процесі виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 18.12.2018 року у справі №926/1981/18.

Приватним виконавцем зазначено, що у його провадженні перебуває виконавче провадження № 59714823 з примусового виконання наказу №926/1981/18 від 21.01.2019 року, виданого Господарським судом Чернівецької області про стягнення з Фізичної особи-підприємця Марчука Володимира Васильовича ( АДРЕСА_3 , код НОМЕР_3 ) на користь Фізичної особи-підприємця Стратійчука Олександра Дмитровича ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) 1560000 грн заборгованості та 11700 грн судового збору.

В процесі виконання судового рішення у справі №926/1981/18 сторонами виконавчого провадження в порядку статті 330 Господарського процесуального кодексу України 07.08.2019 подано приватному виконавцю мирову угоду від 05.08.2019 року, укладену між Фізичною особою-підприємцем Стратійчуком Олександром Дмитровичем та Фізичною особою-підприємцем Марчуком Володимиром Васильовичем.

Із посиланням на приписи частини 2 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», статті 330 Господарського процесуального кодексу України приватний виконавець просить розглянути мирову угоду від 05.08.2019 року та постановити відповідну ухвалу.

Відповідно до частини 7 статті 46 Господарського процесуального кодексу України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Частиною 2 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення.

Відповідно до статті 330 Господарського процесуального кодексу України мирова угода, укладена між сторонами, або заява про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ.

Питання затвердження мирової угоди у процесі виконання рішення, задоволення заяви про відмову стягувача від примусового виконання рішення вирішується судом протягом десяти днів з дня надходження до суду відповідної заяви, про що постановляється ухвала.

Суд має право відмовити у затвердженні мирової угоди у процесі виконання рішення з підстав, визначених статтею 192 цього Кодексу, а у задоволенні заяви про відмову від примусового виконання рішення - з підстав, визначених статтею 191 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4 статті 192 Господарського процесуального кодексу України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди.

Відповідно до статті 193 Господарського процесуального кодексу України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Пунктом 3.19 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування процесуального кодексу України судами першої інстанції», із змінами і доповненнями, роз`яснено, що господарський суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору. Мирова угода не може вирішувати питання про права і обов`язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому, а також стосуватися прав і обов`язків інших юридичних чи фізичних осіб, які не беруть участі у справі або, хоча й беруть таку участь, але не є учасниками мирової угоди. Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини однозначно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін.

Як вбачається із змісту мирової угоди від 05.08.2019, в п.п. 3, 4 цієї мирової угоди зазначено, що боржник Марчук В.В. в рахунок погашення заборгованості згідно рішення Господарського суду Чернівецької області від 18.12.2018 у справі № 926/1981/18 передає своє особисте майно, а стягувач Стратійчук О.Д. приймає на загальну суму 1501122 грн майно боржника, а саме: будівлю магазину промтоварів з мансардою, загальною площею (кв. м): 261,1, житловою площею (кв. м): 53,3, матеріали стін: цегла, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 , цільове призначення: для завершення будівництва та обслуговування магазину, площею 0,01 га.

На забезпечення своїх зобов`язань за цією мировою угодою сторони в п. п. 5, 6 мирової угоди просять припинити право власності боржника Марчука Володимира Васильовича та визнати право власності за Стратійчуком Олександром Дмитровичем на будівлю магазину промтоварів з мансардою, загальною площею (кв. м): 261,1, житловою площею (кв. м): 53,3, матеріали стін: цегла, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 , цільове призначення: для завершення будівництва та обслуговування магазину, площею 0,01 га, вартістю 1501122 грн.

Сторони засвідчують, що після укладання та затвердження мирової угоди, вважають заборгованість за рішенням суду - погашеною, не мають та не будуть мати в майбутньому один до одного будь-яких неврегульованих майнових питань та претензій з цього питання.

Судом встановлено, що укладаючи мирову угоду від 05.08.2019, сторони вийшли за межі предмету спору, оскільки предметом спору у справі № 926/1918/18 було стягнення заборгованості за договором позики від 07.02.2016 в розмірі 1560000 грн.

Предметом мирової угоди від 05.08.2019 є право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: будівлю магазину промтоварів з мансардою, загальною площею (кв. м): 261,1, житловою площею (кв. м): 53,3, матеріали стін: цегла, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 , цільове призначення: для завершення будівництва та обслуговування магазину, площею 0,01 га, вартістю 1501122 грн.

Разом з цим, затвердженням мирової угоди не визнається право власності на майно.

Мирова угода не є договором у цивільно-правовому розумінні, оскільки порядок її укладення та затвердження визначено нормами Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до приписів статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вказана стаття знаходиться у розділі 29 Цивільного кодексу України «Захист права власності», тобто стосується випадків, коли існуюче та належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в особи документів, що засвідчують належність їй такого права, у зв`язку з їх втратою.

Таким чином, відповідний позов пред`являється на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав та підтверджується належними та допустимими доказами. З цим кореспондується стаття Цивільного кодексу України, яка визначає підстави виникнення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до змісту статті 392 Цивільного кодексу України позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності, у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів, наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними, а метою подання позову про визнання права власності є усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному особі щодо індивідуально визначеного майна.

Передумовою для застосування статті 392 Цивільного кодексу України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Позов про визнання права власності спрямований на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на належне власнику майно за допомогою підтвердження у судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності, судове рішення про задоволення таких вимог має ґрунтуватися на встановленому судом у ході розгляду справи існуючому юридичному факті і не може підміняти собою правовстановлюючих документів.

Таким чином, захист права власності шляхом його визнання у судовому порядку можливий за наявності одночасно двох умов: по-перше, підтвердження у судовому порядку своїх прав на майно, шляхом подання належних і достатніх доказів, які достеменно підтверджують факт набуття права власності на законних підставах, і, по-друге, вичерпне спростування доводів третіх осіб, які оспорюють або не визнають право власності позивача.

Отже, у випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то права такої особи підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

Таким чином, існує врегульований законом порядок захисту права власності та законодавчо визначено підстави набуття права власності.

За таких обставин, затвердження мирової угоди є неможливим, оскільки порядок набуття права власності врегульовано законом і не може змінюватись волевиявленням сторін.

Крім того, в мировій угоді від 05.08.2019 не вирішено питання щодо сплати збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 157170 грн, стягнутих постановою приватного виконавця Кондрюка К.О. про відкриття виконавчого провадження від 05.08.2019 року за № ВП 597148.

Вищезазначені обставини у їх сукупності свідчать про неможливість задоволення подання (заяви) приватного виконавця Виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка Костянтина Олександровича про затвердження мирової угоди, укладеної сторонами виконавчого провадження на підставі пункту 1 частини 5 статті 192 Господарського кодексу України, а тому у задоволенні заяви про затвердження мирової угоди, укладеної між Фізичною особою-підприємцем Стратійчуком Олександром Дмитровичем та Фізичною особою-підприємцем Марчуком Володимиром Васильовичем слід відмовити.

Суд звертає увагу заявника, що відмова у задоволенні даної заяви з наведених вище підстав не перешкоджає повторному зверненню з відповідною заявою в порядку передбаченому статтею 330 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 192, 232-235, 330 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні подання приватного виконавця Виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка Костянтина Олександровича про затвердження мирової угоди від 05.08.2019, укладеної в процесі виконання судового рішення у справі № 926/1981/18.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 19.08.2019.

Суддя О.В. Гончарук