СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2019 р. Справа № 917/35/19

Cхідний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (доповідача):

судді:

при секретарі судового засідання:

за участю представників сторін:

від позивача:

від відповідача:

Стойка О.В.

Радіонова О.О., Попков Д.О.

Склярук С.І.

Не з’явився

Не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу

Комунального підприємства “Теплоенерго” м.Кременчук, Полтавська область

на рішення

господарського суду

Полтавської області

від

07.05.2019 року

у справі

№917/35/19 (суддя Кльопов І.Г.)

за позовом

до відповідача:

про

за зустрічним позовом

до

про

Комунального підприємства “Теплоенерго” м.Кременчук, Полтавська область

Акціонерного товариства “Полтаваобленерго” м.Полтава

врегулювання розбіжностей, що залишилися неврегульованими під час укладання додаткової угоди до договору

Акціонерного товариства “Полтаваобленерго” м.Полтава

Комунального підприємства “Теплоенерго” м.Кременчук, Полтавська область

внесення змін до договору

В С Т А Н ОВ И В:

У грудні 2018 року до господарського суду звернулось Комунальне підприємство “Теплоенерго” м.Кременчук, Полтавська область (далі – Позивач) із позовом до Публічного акціонерного товариства “Полтаваобленерго” (далі– Відповідач) про врегулювання розбіжностей, що залишилися неврегульованими під час укладання додаткової угоди до договору.

Також, в межах справи №917/35/19 надійшов зустрічний позов від Публічного акціонерного товариства “Полтаваобленерго” до Комунального підприємства “Теплоенерго” про внесення змін до Договору на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016 та викладення пунктів Додаткової угоди №4 від 01.11.2018 до Договору №1738 від 18.08.2016, з урахуванням протоколу розбіжностей від 03.12.2018 до Додаткової угоди №4 від 01.11.2018., який ухвалою господарського суду Полтавської області від 18.01.2019р. прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 07.05.2019 у задоволенні первісних позовних вимог відмовлено, зустрічні позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Позивач (за первісним позовом), не погодившись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити первісні позовні вимоги у повному обсязі та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України, а також при неповному з’ясуванні обставин справи.

Зокрема, скаржник зазначав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність первісних позовних вимог, оскільки законодавством передбачене державне регулювання тарифів для суб’єктів природних монополій та застосування вільних цін для транспортування теплової енергії не допускається, тому помилковим є висновок суду про те, що тарифи на послуги транспортування теплової енергії можуть встановлюватися на розсуд сторін.

Також, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що Відповідач постачає тепло до власних споживачів, тому наділений правами самостійно змінювати і формувати тариф на послугу. Зазначає, що саме надавач послуг транспортування, а не споживач (отримувач), формує та надає на погодження державному регулятору тариф на свою послугу, в якому враховуються витрати надавача послуги і його плановий прибуток, і саме цей тариф в подальшому застосовується при здійсненні ліцензованої діяльності з транспортування теплової енергії.

У відзиві на апеляційну скаргу Відповідач (за первісним позовом) вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, оскільки він не є споживачем теплової енергії в розумінні статті 1 Закону України «Про теплопостачання» при виконанні спірного договору на транспортування теплової енергії, а КП "Теплоенерго" не є теплопостачальником за даним правочином. Зазначає, що на даний час новий тариф на транспортування теплової енергії, для виробника постачальника за договором – ПАТ "Полтаваобленерго" – встановлений виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради з 01.09.2018 за ціною 99,18 грн.

Також, у відзиві Відповідачем повідомлено суд апеляційної інстанції про зміну організаційно-правової форми підприємства з Публічного акціонерного товариства “Полтаваобленерго” м.Полтава на Акціонерне товариство “Полтаваобленерго” м.Полтава та надано відповідні докази на підтвердження зазначеного, а саме: копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та копію статуту. Таким чином сторонами у даній справі є Комунальне підприємство “Теплоенерго” м.Кременчук, Полтавська область (Позивач) та Акціонерне товариство “Полтаваобленерго”, м.Полтава (Відповідач).

Представники сторін у судове засідання 19.08.19 не з’явились, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи.

Колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників сторін, які не скористались своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Позивача підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:

- укладення між сторонами 18.08.2016 Договору на транспортування теплової енергії №1738 з протоколом розбіжностей (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого Позивач зобов’язується транспортувати теплову енергію (в тому числі для надання послуг з централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання) власного виробітку Відповідача (за первісним позовом) місцевими (розподільчими) тепловими мережами (в тому числі мережами гарячого водопостачання), що знаходяться у власності чи користуванні Компанії, до споживачів Постачальника, а Постачальник зобов’язується здійснювати оплату отриманих послуг відповідно до умов цього Договору;

- укладення 25.01.2017 додаткової угоди №1 про внесення змін (доповнень) до Договору на транспортування теплової енергії від 18.08.2016 №1738, відповідно до якої сторони доповнили пункт 2.2 договору абзацом 4, за змістом якого з 01.01.2017 вартість послуг компанії з транспортування теплової енергії постачальника визначається за ціною 29,48 грн. за 1 Гкал (без ПДВ);

– направлення Позивачем (за первісним позовом) на адресу Відповідача Додаткової угоди № 4 про внесення змін до пункту 2.2. Договору на транспортування теплової енергії від 18.08.16 № 1738 та підписання її Відповідачем з протоколом розбіжностей від 03.12.2018р. шляхом викладення пунктів Додаткової угоди №4 у власній редакції.

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

В обґрунтування первісних позовних вимог Позивач посилався на неправомірну відмову Відповідача від підписання Додаткової угоди в його редакції, оскільки зміна тарифу на транспортування теплової енергії КП “Теплоенерго” на підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1385 від 29.10.2018р. є підставою для внесення змін до укладеного між сторонами Договору на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016 у частині встановлення вартості послуг КП “Теплоенерго” з транспортування теплової енергії Відповідача за новим тарифом. Крім того, Позивач не погодився із запропонованою Відповідачем у протоколі розбіжностей редакцією п.3 Додаткової угоди, відповідно до якої буде застосовуватись у відносинах сторін інший тариф, починаючи з 01 вересня 2018 року, а у разі судового врегулювання розбіжностей по цій додатковій угоді дія останньої починається з моменту набрання законної сили рішення суду.

За твердженням Позивача (за первісним позовом), сторони Договору не можуть відійти від приписів законодавчих норм та у питанні визначення розміру плати за транспортування теплової енергії повинні керуватись тарифами, затвердженими в установленому порядку, які є обов’язковими для виконання.

Відповідач (за первісним позовом) звернувся із зустрічним позовом з вимогою внести зміни до Договору на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016 року та викласти пункти Додаткової угоди № 4 від 01.11.2018р. до Договору №1738 від 18.08.2016р. з урахуванням протоколу розбіжностей від 03.12.2018р. до Додаткової угоди № 4 від 01.11.2018р. в редакції, зазначеній у зустрічному позові.

В обґрунтування вимог за зустрічним позовом Відповідач посилався на те, що при укладанні Договору було закладено, і сторони мали на увазі і розуміли встановлення та зміни тарифу регулятором саме для Відповідача, і ніяким чином іншого трактування цей пункт за Договором сторони не передбачали. На момент підписання Договору та закріплення у п. 2.2 Договору фрази, що зміна тарифу відбувається у разі затвердження нових тарифів НКРЕКП, передбачає зміну для Постачальника, ПАТ “Полтаваобленерго”, оскільки НКРЕКП не встановлювало тарифів для КП “Теплоенерго” на момент укладення Договору. Таким чином, з аналізу і розуміння п. 2.2 Договору № 1738 на транспортування теплової енергії від 18.08.2016р., внесення змін до п.2.2 діючого договору Відповідач вважав можливим лише при встановлені нових тарифів для постачальника – ПАТ “Полтаваолбенерго”.

Відмовляючи у задоволенні первісних позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що Відповідач не є споживачем теплової енергії у розумінні ст.1 Закону України "Про теплопостачання", а Позивач не є теплопостачальником за цим правочином щодо Відповідача, а тому покладення обов`язків з оплати послуг за відповідним тарифом є незаконним та необґрунтованим.

Одночасно, задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки на момент виникнення спору не встановлювалися нові тарифи на транспортування теплової енергії для Відповідача, який є ліцензіатом з постачання теплової енергії, то внесення змін до Договору на транспортування теплової енергії від 18.08.2016 в редакції Позивача є неможливим.

Оскаржуючи зазначене рішення, Позивач зазначає про необґрунтовані висновки суду першої інстанції про те, що Відповідач постачає тепло до власних споживачів, тому наділений правами самостійно змінювати і формувати тариф на послугу. Зазначає, що саме надавач послуг транспортування, а не їх отримувач формує та надає на погодження державному регулятору тариф на свою послугу, в якому враховуються витрати надавача послуги і його плановий прибуток, і саме цей тариф в подальшому застосовується при здійсненні ліцензованої діяльності з транспортування теплової енергії.

Колегія суддів вважає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги Позивача з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Спір у справі стосується правовідносин, що виникли з Договору на транспортування теплової енергії. За змістом як первісного так і зустрічного позовів сторони вимагають внести зміни до умов зазначеного Договору, який на момент виникнення спору та розгляду справи є чинним та виконується сторонами.

При цьому форма, яку обрали сторони для внесення таких змін, а саме – шляхом укладення додаткової угоди до Договору – не надає відповідному спору між сторонами характеру переддоговірного, тобто такого, що потребує врегулювання розбіжностей при укладенні договору, що є обов’язковим в силу закону.

За змістом ч.1 ст.188 ГК України, ст.651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вимогами ч.ч.2-4 ст.188 Господарського кодексу України передбачений порядок зміни господарських договорів, згідно до якого у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Зі змісту обох позовних заяв, пояснень сторін, а також листування між ними вбачається, що сторони намагалися внести зміни до п.2.2 Договору, що регулює вартість послуг та порядок її визначення, проте не досягли згоди.

Підставою до внесення таких змін сторони вважають:

– Позивач – затвердження рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1385 від 29.10.2018р. тарифу на транспортування теплової енергії в розмірі 108,68 грн. (з ПДВ) за 1 Гкал (а.с.26);

– Відповідач – наявність самого спору про внесення змін до Договору та вказує на встановлення тим же виконавчим комітетом ціни в розмірі 99,18 грн. за транспортування теплової енергії постачальника з вересня 2018 року (а.с.50). Іншого обґрунтування необхідності внесення змін до діючого Договору сторони не наводять.

Зміст розбіжностей вимог сторін по суті змін стосується вартості послуг транспортування теплової енергії та порядку внесення змін до Договору щодо ціни внаслідок зміни уповноваженим органом відповідних тарифів.

Зазначені сторонами підстави до внесення змін до договору регулюються правилами ст.652 ЦК України, за змістом ч.ч. 1,2 якої у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2)зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Спірні правовідносини сторін у сфері транспортування теплової енергії регулюються Законом України "Про теплопостачання", згідно до ст.15 якого діяльність у сфері теплопостачання підлягає державному регулюванню.

Відповідно до приписів ст.20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Встановлення тарифів на теплову енергію нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання не допускається. Тарифи повинні враховувати собівартість теплової енергії і забезпечувати рентабельність суб`єкта господарювання. Рентабельність визначається органом, уповноваженим встановлювати тарифи.

Отже, встановлення економічно обґрунтованих тарифів на теплову енергію на рівні, який покриває всі витрати собівартості цих послуг, є вимогою чинного законодавства України.

Відповідно до зведеного переліку суб`єктів природних монополій, який ведеться Антимонопольним комітетом України відповідно до розпорядження Антимонопольного комітету України «Про затвердження Порядку складання та ведення зведеного переліку суб`єктів природних монополій" №874-р від 28.11.2012, КП "Теплоенерго" є суб`єктом природної монополії з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами (№394 Зведеного переліку).

У ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води врегульовано у постанові Кабінету Міністрів України "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги" від 01.06.2011 №869.

У п.1 зазначеної постанови закріплено, що Порядок визначає механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами (далі - транспортування) та постачання, надання послуг з постачання теплової енергії і постачання гарячої води.

Цей Порядок застосовується під час установлення органами місцевого самоврядування (далі - уповноважені органи) тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій, а також для суб`єктів господарювання на суміжних ринках, зазначених у пункті 1 цього Порядку, та поширюється на таких суб`єктів під час розрахунку зазначених тарифів (п.2 постанови).

Отже, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що ціноутворення на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії не є вільним, оскільки підлягає державному регулюванню.

Матеріалами справи встановлено, що суб`єктом, який транспортує теплову енергію у м. Кременчук є Позивач. Постановою НКРЕКП від 22.03.2017 №308 затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності у сфері теплопостачання, серед яких затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами.

У п.3.2 зазначених Ліцензійних умов з транспортування теплової енергії врегульовано, що при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен здійснювати транспортування теплової енергії відповідно до умов договорів, укладених у встановленому порядку, за тарифами, що встановлюються уповноваженим законом державним колегіальним органом або органами місцевого самоврядування в межах наданих повноважень.

Отже, враховуючи, що транспортування теплової енергії місцевими (розподільчими) тепловими мережами здійснює КП «Теплоенерго», якому Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради згідно з рішенням №1385 від 29.10.2018 затвердив тариф на теплову енергію, у тому числі її транспортування, ініційоване Позивачем внесення змін до Договору на транспортування теплової енергії №1738 від 18.08.2016 в частині встановлення вартості послуг КП "Теплоенерго" з транспортування теплової енергії Відповідача за новим тарифом ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Обґрунтованість дати, що визначена в редакції Позивача (17.11.2018р.), не спростована Відповідачем та не є предметом спору в межах даної справи.

Таким чином, затвердження рішенням уповноваженого органу нового тарифу на транспортування теплової енергії є достатньою в розумінні ст.625 ЦК України підставою до внесення змін до п.2.2 Договору між сторонами стосовно вартості послуг за Договором, в цій частині первісні позовні вимоги про визначення вартості послуг на рівні 108,68 грн з ПДВ за 1ГКал за транспортування розподільчими мережами є обґрунтованими, а доводи Відповідача щодо встановлення іншої вартості – безпідставними.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №917/2094/17 від 03.07.2019р.

Разом з тим, решта первісних та зустрічних позовних вимог щодо внесення змін до інших умов діючої редакції п.2.2 Договору, зокрема, щодо зміни порядку формування ціни за Договором - заявлена необґрунтовано, з недотриманням вимог ч.ч.1,2 ст.652 ЦК України, оскільки визначені сторонами підстави внесення змін до Договору базуються на зміні розміру тарифу, що впливає лише на вартість послуг, а не на порядок її визначення, отже підстав до внесення змін до абзаців 1,3 та 4 п.2.2 Договору в судовому порядку судова колегія не вбачає.

Зміни до решти вимог Договору можуть бути внесені сторонами в позасудовому порядку за взаємною згодою, або за наявності передбачених законом підстав шляхом подання обґрунтованих позовних вимог.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги та стверджуючи про можливість встановлення вартості послуг за Договором сторонами на власний розсуд без урахування розміру тарифу, затвердженого регулятором, суд першої інстанції помилково протрактував зміст правовідносин сторін за Договором як такі, що базуються лише на засадах цивільного законодавства про надання послуг за ціною, що встановлюється за домовленістю сторін. Навіть такому висновку протирічить надання судом переваги пропозиції Відповідача та внесення в судовому порядку змін до узгодженої ціни за Договором.

Відповідно до постанови НКРЕКП «Про затвердження Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води» від 24.03.2016 № 377 визначено, що тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання - вартість вироблення, транспортування та постачання одиниці (1 Гкал) теплової енергії відповідної якості як грошовий вираз планованих економічно обґрунтованих витрат з урахуванням витрат на покриття втрат ліцензіата та планованого прибутку. Вартість витрат на транспортування теплової енергії, виробленої Відповідачем, несе Позивач. Отже, цілком виправдано у таких правовідносинах підлягають застосуванню тарифи, які встановлені на підставі економічно обґрунтованих витрат надавача цих послуг з транспортування, яким є Позивач.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, а у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно з ст. ст. 189, 191 ГК України та ст. ст. 10, 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" суб`єкти господарювання використовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни. Державні регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку.

Отже, згідно із положеннями зазначених вище норм права, тарифи на послуги із транспортування теплової енергії не можуть встановлюватись на розсуд сторін. Таким чином, вартість транспортування теплової енергії не є договірною, а тариф на транспортування теплової енергії відповідно до ст.12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» є державною регульованою ціною.

За таких підстав вищенаведений висновок суду першої інстанції є помилковим та зроблений внаслідок неповного з'ясування правовідносин сторін за спірним договором.

Твердження Відповідача та висновки суду першої інстанції про те, що теплова енергія повинна транспортуватися за тарифом на транспортування теплової енергії, який встановлений саме для Відповідача, колегія суддів також вважає помилковим, оскільки вищенаведеними правовими актами обґрунтована необхідність застосування до спірних правовідносин тарифів, затверджених для Позивача, як ліцензіата та надавача послуг з транспортування теплової енергії.

Посилання Відповідача та суду першої інстанції на зміст п. 2.2 Договору, який передбачає можливість внесення до нього змін щодо ціни на транспортування теплової енергії шляхом укладення додаткової угоди лише у разі затвердження НКРЕКП нових тарифів на транспортування теплової енергії є також безпідставними за вищенаведеними мотивами.

Встановлено, що на час розгляду даної справи між сторонами існували інші спори аналогічного характеру, предметом позову в яких було внесення змін до того ж самого пункту Договору, але за інших підстав - внесення змін до тарифу за іншими, що передували спірному в даній справі, рішеннями уповноваженого органа. На час розгляду даної справи в суді першої інстанції жодне з них не набрало чинної сили, отже для суду першої інстанції вони не мали характеру преюдиціальних в розумінні ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Так, вищенаведеною Постановою ВС №917/2094/17 від 03.07.2019р. залишено в силі рішення Господарського суду Полтавської області від 10.05.2018, яким внесені зміни до цього ж Договору між сторонами та викладений абзац 4 пункту 2.2 Договору у наступній редакції: "З 01.11.2017 вартість послуг Компанії з транспортування теплової енергії Постачальника визначається за ціною 99,23 грн. за 1 Гкал з ПДВ"; решта умов п 2.2 Договору залишено без змін.

В іншій справі №917/1324/18 Постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.07.2019р. прийнято нове рішення про задоволення позовних вимог та викладений п. 2.2 Договору в новій редакції:

“Вартість послуг Компанії з транспортування теплової енергії Постачальника розподільчими (внутрішньоквартальними) тепловими мережами визначається на основі обсягу транспортування теплової енергії, які визначені в Акті виконаних робіт з транспортування теплової енергії, та загальної вартості цих послуг, які визначені шляхом множення обсягу транспортованого тепла на ціну його транспортування.

Сторони відображають у договорі, що ціна послуг Компанії з транспортування теплової енергії Постачальника розподільчими (внутрішньоквартальними) мережами з 01 вересня 2018 року становить 104,83 грн. за транспортування розподільчими (внутрішньоквартальними) мережами 1ГКал тепла.

У разі затвердження регулятором Компанії нового тарифу на транспортування теплової енергії, у взаємовідносинах сторін буде застосовуватись відповідний новий тариф з моменту його введення. При цьому сторони мають право для визначеності у своїх відносинах внести в договір відповідні зміни в частині ціни послуг Компанії, яка буде відповідати новій величині тарифу, встановленого регулятором."

Оскільки внесення змін до спірного другого абзацу п.2.2 Договору обумовлено різними істотними обставинами (юридичними фактами) та стосується різних часових періодів, зазначені судові рішення не впливають на вирішення спірних питань в межах даної справи.

За таких обставин по справі слід прийняти нове рішення, яким первісні позовні вимоги задовольнити в частині внесення змін до абзацу 2 п. 2.2 Договору на транспортування теплової енергії № 1738 від 18.08.2016, укладеного між ПАТ "Полтаваобленерго" та КП "Теплоенерго" із встановленням з 17.11.2018р. вартості послуг Компанії з транспортування теплової енергії Постачальника за ціною 108, 68 грн. за 1 Гкал з ПДВ.”

У задоволенні решти первісних та зустрічних позовних вимог щодо внесення змін до решти умов п.2.2. Договору слід відмовити за безпідставністю.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Полтавської області від 07.05.2019 у справі № 917/35/19 підлягає скасуванню на підставі ч. ч. 1, 4 п. 1 ст. 277 Господарcького процесуального кодексу України через неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи, невірне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, Позивачу за рахунок Відповідача відшкодовується судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 881,00грн. пропорційно задоволеним позовним вимогам, що складає половину від сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

У зв’язку з частковим задоволенням апеляційної скарги Позивача за рахунок Відповідача, з останнього на користь Позивача підлягає стягненню 1321,50грн. судового збору за подання апеляційної скарги, виходячи з того ж розрахунку.

Також, колегією суддів встановлено, що Позивачем при поданні апеляційної скарги невірно визначений судовий збір та недоплачено до Державного бюджету України суму коштів у розмірі 2643,00 грн., який підлягає стягненню до Державного бюджету України.

Разом з тим, враховуючи пропорційність розподілу сум судового збору та часткове задоволення апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне стягнути недоплачену суму судового збору з Відповідача на користь Державного бюджету України у зазначеному розмірі.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплоенерго" на рішення господарського суду Полтавської області від 07.05.2019 у справі № 917/35/19 – задовольнити частково.

Рішення господарського суду Полтавської області від 07.05.2019 у справі № 917/35/19 – скасувати.

Прийняти нове рішення, яким первісні позовні вимоги задовольнити частково: Внести зміни до Договору на транспортування теплової енергії № 1738 від 18.08.2016, укладеного між ПАТ "Полтаваобленерго" та КП "Теплоенерго", виклавши абзац 2 п. 2.2 Договору в наступній редакції: “З 17.11.2018р. вартість послуг Компанії з транспортування теплової енергії Постачальника визначається за ціною 108, 68 грн. за 1 Гкал з ПДВ.”

У задоволенні решти первісних та зустрічних позовних вимог – відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, Полтавська область, 36022, ідентифікаційний код 00131819) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" (вул. Софіївська, 68, м. Кременчук, 39600, ідентифікаційний код 31700972) 881,00грн. судового збору за подання позовної заяви.

Судові витрати, понесені у зв’язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції – покласти на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, Полтавська область, 36022, ідентифікаційний код 00131819) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" (вул. Софіївська, 68, м. Кременчук, 39600, ідентифікаційний код 31700972) 1321,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, Полтавська область, 36022, ідентифікаційний код 00131819) судовий збір за подання апеляційної скарги Комунального підприємства "Теплоенерго" на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УК Шевченкі/мХар Шевченківс/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37999654; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; рахунок отримувача - 2002; код класифікації доходів бюджету - 22030101; призначення платежу*;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків – фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом_________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Східний апеляційний господарський суд (назва суду, де розглядається справа) у сумі 2643,00 грн.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідні накази та повідомити Державну судову адміністрацію України про стягнення судового збору в дохід державного бюджету України.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано 21.08.2019

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя О.О. Радіонова

Суддя Д.О. Попков