ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2019 р. Справа №914/2428/18

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

судді Скрипчук О.С.

Зварич О.В.

за участю секретаря судового засідання Кишенюк Н.Т.

розглянувши апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м. Львів №14-11-02907 від 14.05.2019 р. (вх. №01-05/1819/19 від 14.05.2019 р.)

на рішення Господарського суду Львівської області від 22.04.2019 р. (повний текст ухвали складено 26.04.2019 р., суддя Манюк П.Т.)

у справі №914/2428/18

за позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м. Львів

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Агроторгового селянського Товариства з обмеженою відповідальністю імені Лесі Українки, с. Хоросно, Пустомитівський район, Львівська область

про визнання права власності

за участю представників: не з'явились

Відповідно до ч.3 ст.222 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку із неявкою усіх учасників апеляційного провадження фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.04.2019 р. у справі №914/2428/18 в задоволені позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м. Львів, до Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Агроторгового селянського Товариства з обмеженою відповідальністю імені Лесі Українки, про визнання права власності - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить відкрити апеляційне провадження у справі №914/2428/18, скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 22.04.2019 та прийняти нове, яким позов задоволити повністю.

У апеляційній скарзі апелянт доводить, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд за клопотанням відповідача безпідставно застосував правила позовної давності, хоча на позови, що пред'явлені на підставі ст.392 ЦК України та пов'язані із невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна правила позовної давності не поширюються.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 14.05.2019 р. справу №914/2428/18 розподілено до розгляду колегії суддів у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії - Скрипчук О.С., Зварич О.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.07.2019 р. (після усунення недоліків апеляційної скарги) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м. Львів, №14-11-02907 від 14.05.2019 (вх. №01-05/1819/19 від 14.05.2019 р.), розгляд справи у судовому засіданні призначено на 14.08.2019 р.

25.07.2019 р. від відповідача у справі ПАТ «Укртелеком» на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що позивач не довів поважності причин або наявності обставин, які б унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, у цій справі не йдеться про відносини невизначеності щодо права власності на майно, оскільки правовий статус спірного майна був предметом розгляду у справі №914/1048/14, водночас реєстрація права власності на спірне майно за відповідачем підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.12.2008 р. №21363430, відтак, на думку відповідача, підстав для зміни або скасування рішення суду немає.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.08.2019 р. замінено позивача у справі - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області на його правонаступника - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях.

В судове засідання 14.08.2019 р. учасники апеляційного провадження не з'явились, хоча були належним чином та завчасно повідомлені про час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень, долученими до матеріалів справи.

Неявка в судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Врахувавши те, що сторони не скористалися свої правом взяти участь у судовому засіданні, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, у процесі приватизації держгоспу ім. В. Стефаника, до статутного капіталу створеного КАТП ім. В. Стефаника не увійшов житловий будинок № 142, що знаходиться на вул. Центральній в с. Хоросно Пустомитівського району, Львівської області, внаслідок чого вказане майно перейшло у сферу управління Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, що підтверджується актом оцінки вартості цілісного майнового комплексу держгоспу ім. Стефаника та планом приватизації держгоспу ім. В. Стефаника, затвердженим Регіональним відділенням ФДМ України по Львівській області.

Під час розподілу основних засобів КАТП ім. В. Стефаника, відповідно до акта комісії, складеного 14.01.1997 р., житловий будинок №142, на вул. Центральній в с. Хоросно Пустомитівського району Львівської області було передано новоутвореному Агроторговому селянському ТзОВ імені Лесі Українки.

Як встановлено у рішенні Господарського суду Львівської області від 12.08.2014 р. у справі № 914/1048/14, залишеному без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.12.2014 р., рішенням виконавчого комітету Раковецької сільської ради Пустомитівського району від 11.12.2000 р. № 55 було надано дозвіл на оформлення за Агроторговим селянським Товариством з обмеженою відповідальністю ім. Лесі Українки права власності та видачу відповідного свідоцтва на житловий будинок №142, на вул. Центральній в с. Хоросно Пустомитівського району, Львівської області. На підставі вказаного рішення виконавчого комітету, Агроторгове селянське ТзОВ імені Лесі Українки 05.02.2001 р. оформило свідоцтво про право власності на вищезазначений житловий будинок.

23.10.2008 р. між Агроторговим селянським ТзОВ імені Лесі Українки та ВАТ «Укртелеком» (яке в подальшому було перейменоване на ПАТ «Укртелеком») було укладено договір купівлі-продажу 5/100 частини житлового будинку (приміщення площею 20,4 кв. м) за адресою: Львівська область, с. Хоросно, вул. Центральна, 142, яке є предметом спору у даній справі.

Відповідно до витягу №21363430 від 22.12.2008 р. про реєстрацію прав власності на нерухоме майно будинок за адресою: Львівська область, с. Хоросно, вул. Центральна, 142, на праві приватної спільної часткової власності з часткою 5/100 зареєстровано за ПАТ «Укртелеком».

У 2014 році Прокуратура Пустомитівського району Львівської області зверталася до Господарського суду Львівської області з позовом у справі №914/1048/14 в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області до Агроторгового селянського ТзОВ імені Лесі Українки, до Раковецької сільської ради Пустомитівського району та до Реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції з вимогами про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Раковецької сільської ради Пустомитівського району від 11.12.2000 р. №55, в частині оформлення за Агроторговим селянським ТзОВ імені Лесі Українки права власності на житловий будинок за адресою: вул. Центральна, 142, с. Хоросно, Пустомитівський район, Львівська область та про скасування державної реєстрації права власності за Агроторговим селянським ТзОВ імені Лесі Українки на вказаний будинок.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 12.08.2014 р. у справі №914/1048/14, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.12.2014 р., позовні вимоги прокуратури було задоволено повністю.

У 2015 році Прокуратура Пустомитівського району Львівської області зверталася до Господарського суду Львівської області з позовом в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області до ПАТ «Укртелеком» та до Агроторгового селянського ТзОВ імені Лесі Українки із вимогами про визнання недійсним договору від 23.10.2008 р. купівлі-продажу 5/100 частини житлового будинку №142, що розташований на вулиці Центральній с.Хоросно Пустомитівського району Львівської області, скасування державної реєстрації права власності ПАТ «Укртелеком» на спірне майно, витребування вказаного майна з чужого незаконного володіння ПАТ «Укртелеком» та визнання права власності за державою на вказане майно (справа № 914/488/15). Ухвалою суду від 28.04.2015 у справі № 914/488/15 вказаний позов було залишено без розгляду.

РВ ФДМУ по Львівській області в процесі здійснення перевірки стану ефективного використання та збереження державного майна, яке в процесі приватизації не увійшло до статутного капіталу КАТП ім. В. Стефаника, але в процесі його розподілу передане на баланс ТзОВ ім. Лесі Українки (оформлена актом від 29.10.2018 р.) отримало довідку ТзОВ ім. Лесі Українки №3 від 25.10.2018 р. про те, що приміщення площею 20,4 кв.м. у будинку на вул.Центральній, 142 у с. Хоросно, зареєстроване за ПАТ «Укртелеком», відповідно до договору купівлі-продажу від 23.10.2008 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Фонд державного майна України», який набрав чинності з 06.01.2012, Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Згідно з пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про Фонд державного майна України», до основних завдань Фонду державного майна України належать, зокрема: реалізація державної політики у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна; управління об'єктами державної власності, зокрема корпоративними правами держави у статутних капіталах господарських товариств, щодо яких прийнято рішення про приватизацію та затверджено план розміщення акцій; товариств, утворених у процесі перетворення (у тому числі шляхом корпоратизації) державних підприємств, що належать до сфери його управління, а також товариств, утворених за участю Фонду державного майна України; здійснення контролю у сфері організації та проведення приватизації державного майна, відчуження державного майна у випадках, встановлених законодавством, передачі державного майна в оренду та користування; повернення у державну власність державного майна, що було приватизоване, відчужене або вибуло з державної власності з порушенням законодавства; управління корпоративними правами держави, які перебувають у сфері його управління.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про Фонд державного майна України», Фонд державного майна України у сфері приватизації державного майна здійснює повноваження власника державного майна, приймає рішення про подальше використання державного майна, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств у процесі приватизації.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За умовами ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Зважаючи на обставини справи та зазначені норми закону, суд першої інстанції вірно встановив, що внаслідок оформлення за Агроторговим селянським ТзОВ імені Лесі Українки права власності на житловий будинок №142, на вул. Центральній в с. Хоросно Пустомитівського району, Львівської області, на підставі рішення виконавчого комітету Раковецької сільської ради Пустомитівського району від 11.12.2000 № 55, яке було скасоване рішенням господарського суду від 12.08.2014 р. у справі №914/1048/14, та подальшого укладення договору купівлі-продажу 5/100 частини зазначеного будинку від 23.10.2008, державне майно незаконно вибуло з власності держави поза волею позивача, як органу, уповноваженого державою на розпорядження майном, яке перебуває в державній власності.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість тверджень позивача у даній справі про те, що право власності держави на спірне майно підтверджується долученими до матеріалами справи доказами, зокрема актом оцінки вартості цілісного майнового комплексу держгоспу ім. Стефаника, складеним 21.08.1995 р. за результатами інвентаризації державного майна, та планом приватизації держгоспу ім. В.Стефаника, затвердженим Регіональним відділенням ФДМ по Львівській області.

Водночас суд першої інстанції за клопотанням відповідача застосував правила позовної давності та відмовив у задоволенні позову повністю, з чим власне не погоджується скаржник.

Викладені в апеляційній скарзі доводи стосовно того, що до позовів, пред'явлених у порядку ст.392 ЦК України та які пов'язані із невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна не застосовуються правила позовної давності спростовуються наступним.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості захистити своє право через суд.

У п. 24 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.11.2018 р. у справі № 911/926/17 зазначено, що для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Порівняльний аналіз змісту термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 33 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) та статтею 74 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017), про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Вказана правова позиція напрацьована усталеною судовою практикою як Верховного Суду України в постановах від 17.02.2016 у справі №6-2407цс15, від 01.07.2015 у справі №6-178гс15, так і Верховного Суду, зокрема в постанові від 15.05.2018 у справі № 911/3210/17, від 08.05.2018 у справі №911/2534/17.

Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.02.2019 р. у справі № 926/3614/17, можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Договір купівлі-продажу 5/100 частини житлового будинку № 142 на вул. Центральній у с. Хоросно, Пустомитівського району, Львівської області, внаслідок якого ПАТ «Укртелеком» набуло право власності на спірне майно, було укладено ще 23.10.2008 р., однак вже тоді позивач мав необхідні повноваження для отримання інформації про стан спірного майна, а відтак повинен був довідатися про факт відчуження майна на користь відповідача ще у 2008 році.

Так, відповідно ж до пунктів 1, 4, 6 Тимчасового положення про Фонд державного майна України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 07.07.1992 р., яка втратила чинність з 06.01.2012 р., ФДМУ є державним органом, який здійснює державну політику у сфері приватизації державного майна, і основними завданнями якого є, зокрема, захист майнових прав України на її території та за кордоном, здійснення прав розпорядження майном державних підприємств у процесі їх приватизації тощо; Фонд має право одержувати інформацію від органів державної виконавчої влади, необхідну для виконання передбачених цим положенням завдань і функцій; проводити інвентаризацію загальнодержавного майна, що відповідно до Державної програми приватизації підлягає приватизації, а також здійснювати аудиторські перевірки ефективності його використання.

Також, у позовній заяві містяться посилання скажника на рішення Господарського суду Львівської області №914/1048/14 від 12.08.2014 р. про скасування рішення виконавчого комітету Раковецької сільської ради Пустомитівського району від 11.12.2000 р. №55 та про скасування державної реєстрації права власності за Агроторговим селянським ТзОВ імені Лесі Українки на житловий будинок за адресою: вул. Центральна, 142, с.Хоросно, Пустомитівський район, Львівська область. У вказаному рішенні суд встановлював обставини щодо укладення договору купівлі-продажу спірного майна від 23.10.2008 р., а Публічне акціонерне товариство «Укртелеком», зважаючи на наявність договору купівлі-продажу спірного майна від 23.10.2008 р., було залучене до участі у розгляді вказаної справи в якості третьої особи-2.

В подальшому, у 2015 році Прокуратура Пустомитівського району Львівської області зверталася до Господарського суду Львівської області з позовом в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області до ПАТ «Укртелеком» та до Агроторгового селянського ТзОВ імені Лесі Українки із вимогами про визнання недійсним договору від 23.10.2018 купівлі-продажу 5/100 частини житлового будинку № 142, що розташований на вулиці Центральній с. Хоросно Пустомитівського району Львівської області, скасування державної реєстрації права власності ПАТ «Укртелеком» на спірне майно, витребування вказаного майна з чужого незаконного володіння ПАТ «Укртелеком» та визнання права власності за державою на вказане майно, однак вказаний позов було залишено без розгляду ухвалою суду від 28.04.2015 у справі №914/488/15.

Враховуючи участь РВ ФДМУ по Львівській області у справах №914/1048/14 та №914/488/15, позивач, був достеменно обізнаним про порушення права власності держави на спірне майно у серпні 2014 р., однак, звернувся до господарського суду за захистом інтересів держави лише 28.12.2018 р., тобто більш, ніж через 3 роки, при цьому пропустивши строк позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України.

Скаржник в апеляційній скарзі посилається також на позицію Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наведену у постанові від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно з якою, на позови про визнання права власності, повязані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, не поширюються правила про позовну давність, проте перелік вимог, на які позовна давність не поширюється, закріплений у статті 268 ЦК України, не містить вимоги щодо визнання права власності.

Як вірно завуважив суд першої інстанції, у цьому позові не йдеться про відносини невизначеності щодо права власності на майно, оскільки правовий статус спірного майна був предметом розгляду у справі № 914/1048/14, і водночас, реєстрація права власності на спірне майно за відповідачем підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.12.2008 р. № 21363430.

За таких обставин, зважаючи на заявлену відповідачем вимогу про застосування судом строку позовної давності, а також відсутність належних та допустимих доказів поважності причин пропуску позивачем цього строку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність відмови позивачу в задоволенні його позовних вимог про визнання права державної власності на приміщення площею 20, 4 кв. м, що знаходиться за адресою: вул. Центральна, 142, с. Хоросно, Пустомитівського району, Львівської області.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає.

Враховуючи встановлені обставини справи, межі перегляду оскаржуваного рішення, доводи сторін, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін.

В порядку положень ст. 129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід залишити за скаржником.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні вимог апеляційної скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м. Львів №14-11-02907 від 14.05.2019 р. (вх. №01-05/1819/19 від 14.05.2019 р.) - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 22.04.2019 р. - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287,288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали справи №914/2428/18 повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено та підписано 19.08.2019 р.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Скрипчук О.С.

суддя Зварич О.В.