ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2019 р. Справа№ 910/6059/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Козир Т.П.

при секретарі судового засідання: Майданевич Г.А.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Фізичної особи підприємця Ульянова Віталія Вікторовича

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2018 (повний текст

складено 12.09.18)

у справі № 910/6059/18 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Артем-Банк

до Фізичної особи підприємця Ульянова Віталія Вікторовича

про застосування наслідків недійсності правочину, ціна позову 522 600,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Артем-Банк звернулося до господарського суду з позовом до Фізичної особи підприємця Ульянова Віталія Вікторовича про застосування наслідків недійсності правочину.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.07.2016 між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг, згідно умов якого відповідач зобовязується надавати позивачу послуги з консультування з питань комерційної діяльності і управління, а позивач прийняти і оплатити вартість наданих послуг на умовах договору. На виконання умов договору позивачем перераховано на рахунок відповідача 522 600,00 грн. З 16.12.2016 до 15.12.2018 запроваджено процедуру ліквідації АТ Артем-банк. За результатами перевірки уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ Артем-банк правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, наказом № 50 від 3.05.2017 було визнано нікчемним правочин, укладений банком з відповідачем про надання послуг від 01.07.2016, у звязку з тим, що передбачені договором послуги відповідачем не надавались.

Таким чином, позивач відповідно до вимог ст.ст. 216 ЦК України, 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб (далі-Закону) просив застосувати наслідки недійсності правочину, стягнувши з відповідача на свою користь 522 600,00 грн. одержаних на виконання вказаного правочину коштів, а також понесені ним по справі судові витрати, у звязку з тим, що передбачені договором послуги відповідачем не надавались.

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.09.2018 позов Публічного акціонерного товариства Артем-Банк задоволено; ухвалено стягнути з Фізичної особи-підприємця Ульянова Віталія Вікторовича на користь Публічного акціонерного товариства Артем-Банк 522 600,00 грн. одержаних на виконання нікчемного правочину; 7 839,00 грн. витрат по оплаті судового збору.

Не погодившись з рішенням, ФОП Ульянов Віталій Вікторович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги скаржник посилається на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушенням норм матеріального права. За твердженням скаржника, в матеріалах справи наявні акти надання послуг від 15.09.2016, 30.09.2016, якими підтверджується факт надання відповідачем позивачу передбачених договором послуг. Також, відповідач наголошує, що ним було проведено очні консультації у формі нарад з працівниками позивача та стверджує, що позивач здійснив перерахування коштів на виконання умов договору за надані відповідачем послуги, що відповідно спростовує висновок суду першої інстанції про нікчемність даного правочину в силу п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, внаслідок безоплатного відчуження банком належних йому грошових коштів. Пославшись на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.04.2019 у справі № 910/3834/18, скаржник вказав, що позивач не довів, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення, та відповідно не довів його фіктивність.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2019 відкрито апеляційне провадження, справу призначено до розгляду на 15.08.2019.

07.08.2019 до Північного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення ФОП Ульянова Віталія Вікторовича.

В судове засідання 15.08.2019 представники позивача не з'явились, про причини неявки у судове засідання суд не повідомили, хоч були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення ПАТ Артем-Банк 25.07.2019 поштового відправлення.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні представник скаржника вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представником ФОП Ульянова Віталія Вікторовича заявлено клопотання про виклик свідка, яке було залишено без розгляду на підставі ч. 2 ст. 207 ГПК України.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 01.07.2016 між сторонами у справі укладено договір про надання послуг, за умовами якого відповідач зобовязується надавати позивачу послуги з консультування з питань комерційної діяльності і управління, а позивач прийняти і оплатити вартість наданих послуг на умовах договору.

Згідно із умовами п. 1.2 договору відповідачем надаються такі види послуг: надання консультацій з питань новинок на ринку банківських послуг в Україні; надання консультацій з питань впровадження банками України методів залучення клієнтів; надання консультацій щодо впровадження банками України нових способів роботи з проблемною заборгованістю; надання консультацій щодо можливості реалізації окремих активів замовника та заставного майна з метою врегулювання проблемної заборгованості; надання консультацій з вибору методів просування нових послуг замовника на ринок банківських послуг; здійснення моніторингу фінансового ринку.

На виконання умов договору позивачем перераховано на рахунок відповідача 522 600,00 грн., що підтверджується меморіальними ордерами №№ 2908 від 28.07.2016, 3372 від 26.08.2016.

Позивачем та відповідачем у справі були складені та підписані акти надання послуг від 15.09.2016, 30.09.2016.

На підставі рішення Правління Національного банку України № 416-рш/БТ від 15.11.2016 Про віднесення Публічного акціонерного товариства Артем-Банк до категорії неплатоспроможних виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 2447 від 16.11.2016 Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ Артем-Банк та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку.

Згідно із даним рішенням розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства Артем-Банк з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 16.11.2016 до 15.12.2016, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ Артем-Банк.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Про початок процедури ліквідації АТ Артем-банк та делегування повноважень ліквідатора банку № 2857 від 15.12.2016 у позивача з 16.12.2016 до 15.12.2018 запроваджено процедуру ліквідації банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За результатами перевірки уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ Артем-банк правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, наказом № 50 від 03.05.2017 було визнано нікчемним правочин, укладений банком з відповідачем про надання послуг від 01.07.2016, у звязку з тим, що передбачені договором послуги відповідачем не надавались.

Підставами визнання Фондом спірного договору нікчемним стали, зокрема, п.п. 1-3, 7 ч. 3 ст. 38 Закону, якими передбачено нікчемність правочинів якщо: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобовязання без встановлення обовязку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобовязання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобовязань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобовязаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 Закону Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

З матеріалів справи вбачається, що 03.05.2017 уповноважена особа Фонду повідомила відповідача про нікчемність договору про надання послуг від 01.07.2016, а також про його зобовязання протягом 7 днів з дня отримання повідомлення повернути банку отримані за нікчемним правочином грошові кошти у розмірі 522 600,00 грн. (т. 1 стор. 27 - 29).

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, укладений між сторонами договір про надання послуг передбачав надання відповідачем позивачу послуг з консультування з питань комерційної діяльності і управління.

Проте, наявні в матеріалах справи акти надання послуг від 15.09.2016 30.09.2016 не доводять факту надання відповідачем позивачу передбачених договором послуг, оскільки, згідно вказаних актів відповідач надав позивачу консультативні послуги з правових питань, які не були передбачені спірним договором.

Крім того, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 21.05.2018 види діяльності відповідача не передбачають діяльності у сфері права.

Посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду викладені у постанові від 11.04.2019 у справі № 910/3834/18 не стосуються правовідносин, що склались між позивачем та відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що укладений протягом року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку договір створив підстави для безоплатного відчуження банком належних йому грошових коштів, тому цей договір, в силу вимог п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону, правомірно віднесено уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у позивача до нікчемних.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно приписів ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Отже, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Відповідно до ч. 5 ст. 38 Закону у разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни.

Доказів повернення позивачу отриманих за договором коштів суду не надано.

Згідно із ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність доказів і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Згідно із ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Скаржник жодного доказу на підтвердження обґрунтованості доводів апеляційної скарги не надав.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 267 - 270, 273, 275 - 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця Ульянова Віталія Вікторовича залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2018 справі № 910/6059/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/6059/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 21.08.2019.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

Т.П. Козир