ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року

м. Київ

Справа № 914/1858/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т. Б. - головуючого, Пількова К. М., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Грузицька І. В.,

за участю представників:

позивача - не з`явилися,

відповідача - не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробничої компанії "Перша приватна броварня "Для людей-як для себе!"

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 04.06.2019 (судді: Бонк Т. Б., Бойко С. М., Якімець Г. Г.) і рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2019 (суддя Бортник О. Ю.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Меценат"

до Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробничої компанії "Перша приватна броварня "Для людей-як для себе!",

про стягнення 2 797 351,35 грн,

В С Т А Н О В И В:

1. Короткий зміст позовних вимог і заперечень

1.1. У жовтні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Меценат" (далі - ТОВ "Меценат") звернулося до Господарського суду Львівської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробничої компанії "Перша приватна броварня "Для людей-як для себе!" (далі - ТОВ ТВК "Перша приватна броварня "Для людей-як для себе!") про стягнення з відповідача 714 851,32 грн пені, 125 346,68 грн - 3 % річних, 1 957 153,35 грн збитків (неодержаного прибутку), завданих у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору від 31.03.2017 № 8-МЦ (далі - договір від 31.03.2017).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Господарського суду Львівської області від 27.03.2018 у справі № 914/2723/17, яке набрало законної сили, стягнуто з ТОВ ТВК "Перша приватна броварня "Для людей-як для себе!" 12 156 232,00 грн заборгованості за договором від 31.03.2017, а також 290 776,29 грн пені, 63 226,03 грн - 3 % річних і 187 642,02 грн судового збору. Зазначене судове рішення відповідач виконав лише 27.08.2018, що, на думку позивача, є підставою для стягнення з відповідача заявлених до стягнення спірних сум пені, 3 % річних за період із 28.03.2018 по 27.08.2018, а також неодержаного доходу.

1.2. У відзиві на позов ТОВ ТВК "Перша приватна броварня "Для людей-як для себе!" заперечило проти позову, просило відмовити у його задоволенні, наголосило на відсутності підстав для стягнення пені та необґрунтованості її нарахування; акцентувало, що розрахунок неодержаного прибутку заснований на припущеннях; на час звернення із позовом у цій справі відповідач не мав грошових зобов`язань перед позивачем, оскільки судове рішення у справі № 914/2723/17 було виконано.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.02.2019 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ ТВК "Перша приватна броварня "Для людей-як для себе!" на користь ТОВ "Меценат" 176 203,6 грн пені, 125 346,68 грн - 3 % річних і 4 523,25 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов у частині стягнення 3 % річних, місцевий господарський суд виходив із того, що законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, тому 3 % річних нараховуються до повного виконання грошового зобов`язання (повної сплати боргу). Отже, суд визнав правомірним стягнення з відповідача заявленої суми 3 % річних, нарахованих за спірний період.

Суд також визнав обґрунтованим нарахування і стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 176 203,6 грн і відмовив у решті стягнення пені з огляду на шестимісячне обмеження нарахування штрафних санкцій, встановлене згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Відмовляючи у стягненні з відповідача спірних збитків (неодержаних доходів), суд виходив із їх недоведеності та необґрунтованості.

2.2. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 04.06.2019 рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2019 залишено без змін із тих самих підстав.

3. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень на неї

3.1. Не погоджуючись із висновками господарських судів попередніх інстанцій, ТОВ ТВК "Перша приватна броварня "Для людей-як для себе!" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2019 у цій справі в частині стягнення з ТОВ ТВК "Перша приватна броварня "Для людей-як для себе!" на користь ТОВ "Меценат" 125 346,68 грн - 3 % річних і постанову Західного апеляційного господарського суду від 04.06.2019, якою зазначене рішення залишено без змін, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Підставами для скасування оскаржених судових рішень у справі ТОВ ТВК "Перша приватна броварня "Для людей-як для себе!" вважає порушення норм матеріального і процесуального права, неправильне застосування положень частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, зазначаючи про відсутність правових підстав для нарахування і стягнення спірної суми 3 % річних, оскільки на час звернення позивача до суду з такою вимогою у відповідача не було заборгованості перед позивачем, рішення Господарського суду Львівської області від 27.03.2018 у справі № 914/2723/17 відповідач виконав повністю, тому зобов`язання є припиненим. Скаржник вважає, що право на звернення до суду із вимогою про стягнення 3 % річних, які не є штрафними санкціями, може бути реалізовано лише за наявності у боржника заборгованості перед кредитором. На думку скаржника, суд апеляційної інстанції помилково тлумачить положення статті 625 Цивільного кодексу України.

3.2. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Меценат" просить залишити оскаржені судові рішення без змін як такі, що прийняті з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а касаційну скаргу - без задоволення. Зокрема, позивач наголошує на наявності у позивача права отримати від боржника компенсацію за користування утримуваними відповідачем грошовими коштами, належними до сплати кредиторові у спірний період. Водночас позивач зауважив, що відповідач на виконання постанови Західного апеляційного господарського суду від 04.06.2019 перерахував на користь позивача суму стягнутих у цій справі грошових коштів і судовий збір.

4. Розгляд касаційної скарги та встановлені судами обставини справи

4.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи і заперечення на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

4.2. Як установлено господарськими судами попередніх інстанцій і підтверджено матеріалами справи, 31.03.2017 між ТОВ "Меценат" - постачальником і ТОВ ТВК "Перша приватна броварня "Для людей-як для себе!" - покупцем укладено договір поставки № 8-МЦ, за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця крупу кукурудзяну, а покупець, у свою чергу, - прийняти її на умовах цього договору та оплатити.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов цього договору щодо повної і своєчасної оплати отриманого товару рішенням Господарського суду Львівської області від 27.03.2018 у справі № 914/2723/17 стягнуто з ТОВ ТВК "Перша приватна броварня "Для людей-як для себе!" на користь ТОВ "Меценат" 12 156 232,00 грн заборгованості, 290 776,29 грн пені за період із 04.07.2017 по 17.10.2017, а також 63 226,03 грн - 3 % річних за період із 04.07.2017 по 21.12.2017 і 187 642,02 грн судового збору. Це рішення залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14.06.2018 у справі № 914/2723/17.

Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 22.06.2018 сторони у справі уклали угоду про порядок розрахунків згідно з рішенням Господарського суду Львівської області від 27.03.2018 у справі № 914/2723/17.

За змістом пунктів 1-3 зазначеної угоди на момент її укладення заборгованість відповідача згідно з рішенням Господарського суду Львівської області від 27.03.2018 у справі № 914/2723/17 становить 9 971 432,00 грн, у тому числі ПДВ, і відповідач зобов`язується сплатити її до 01.09.2018. Крім цього, сторони домовилися, що до 01.09.2018 має бути сплачено 290 776,29 грн пені, 63 226,03 грн - 3 % річних і 187 642,02 грн судового збору.

У пункті 4 цієї угоди сторони зазначили, що розцінюють таку угоду як правочин про розстрочення грошових зобов`язань ТОВ ТВК "Перша приватна броварня "Для людей-як для себе!" згідно з рішенням Господарського суду Львівської області від 27.03.2018 у справі № 914/2723/17.

Здійснюючи судовий розгляд, попередні судові інстанції установили, що відповідач сплатив заборгованість за спірним договором (з урахуванням пені, 3 % річних) 27.08.2018.

4.3. Як убачається із матеріалів справи та установлено господарськими судами, предметом позову у цій справі є вимога ТОВ "Меценат" про стягнення з ТОВ ТВК "Перша приватна броварня "Для людей-як для себе!" 714 851,32 грн пені, 125 346,68 грн - 3 % річних, а також 1 957 153,35 грн збитків (неодержаного прибутку), завданих у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору від 31.03.2017.

4.4. Ухвалюючи рішення у справі, господарський суд першої інстанції, з яким також погодився апеляційний господарський суд, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення цього позову. Суд стягнув з ТОВ ТВК "Перша приватна броварня "Для людей-як для себе!" на користь ТОВ "Меценат" пеню у сумі 176 203,6 грн, 125 346,68 грн - 3 % річних, 4 523,25 грн судового збору; у задоволенні решти позову відмовив.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, ТОВ ТВК "Перша приватна броварня "Для людей-як для себе!" не погоджується із судовими рішеннями у справі лише в частині стягнення з відповідача 125 346,68 грн - 3 % річних. В іншій частині рішення і постанову судів попередніх інстанцій скаржник не оскаржує.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частини 1 статті 526 зазначеного Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 зазначеного Кодексу).

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 625 цього Кодексу визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Водночас згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто законом передбачено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки становлять спосіб захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання із наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права отримати передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України суми. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

5.2. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18), від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19).

5.3. Під час розгляду спору господарські суди попередніх інстанцій установили, що підтверджується також і матеріалами справи, факт неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором від 31.03.2017 і визнали правомірними позовні вимоги в частині нарахування і стягнення з відповідача заявленої за спірний період суми 3 % річних до повного виконання грошового зобов`язання. Стягуючи з відповідача на користь позивача 3 % річних за час прострочення виконання зобов`язання, попередні судові інстанції керувалися тим, що позов у зазначеній частині доведений і обґрунтований позивачем належним чином, розмір спірної суми 3 % річних підтверджений наданим позивачем розрахунком і не спростований відповідачем.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Таким чином, установивши порушення відповідачем договірних зобов`язань у частині вчасної оплати отриманого за договором від 31.03.2017 товару та факт його оплати лише 27.08.2018, урахувавши положення наведених вимог законодавства, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача спірної суми 3 % річних за заявлений позивачем період.

6.2. Довід скаржника про відсутність підстав для стягнення з відповідача 3 % річних у зв`язку з виконанням судового рішення, а отже і відсутністю грошового зобов`язання на час звернення із цим позовом у справі, не може бути підставою для скасування рішення і постанови у справі в оскарженій частині, оскільки, як уже зазначалося, спеціальні правові наслідки прострочення грошового зобов`язання у виді сплати 3 % річних та інфляційних втрат є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, та вони нараховуються до повного виконання грошового зобов`язання (повної сплати боргу).

Інші доводи, викладені у касаційній скарзі, також не можуть бути підставою для скасування судових рішень, позаяк не спростовують обґрунтованих висновків господарських судів попередніх інстанцій та ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником положень частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та усталеної судової практики.

6.3. За змістом статті 300 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права; суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з частиною 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.4. Беручи до уваги наведені положення законодавства та обставини, установлені господарськими судами, ураховуючи межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає, що господарські суди попередніх інстанцій правильно застосували положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України до встановлених обставин справи, а тому правових підстав для скасування судових рішень у справі в оскарженій частині і задоволення касаційної скарги скаржника немає.

7. Розподіл судових витрат

7.1. Оскільки підстав для скасування рішення і постанови в оскарженій частині та задоволення касаційної скарги немає, судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробничої компанії "Перша приватна броварня "Для людей-як для себе!" залишити без задоволення.

Постанову Західного апеляційного господарського суду від 04.06.2019 і рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2019 у справі № 914/1858/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді К. М. Пільков

Ю. Я. Чумак