ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2019 р. Справа №921/1015/15-г/7

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючий суддя: Бойко С.М.,

суддів: Матущака О.І.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Гураль К.О.,

явка учасників справи:

від позивача: Кічула В.М. (довіреність від 27.05.2019);

від відповідача: Осів П.В. (довіреність від 27.05.2019);

розглянув апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії публічного акціонерного товариства "Укрексімбанк" в м. Тернополі за № 066-03/815 від 16.04.2019

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.03.2019, колегія суддів у складі: головуючий суддя Стадник М.С., судді Хома С.О., Гирила І.М., м. Тернопіль, повний текст рішення складено - 22.03.2019

за позовом публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії публічного акціонерного товариства "Укрексімбанк" в м. Тернополі, м. Тернопіль

до відповідача приватного підприємства "Продекспорт", м. Тернопіль

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії публічного акціонерного товариства "Укрексімбанк" в м. Тернополі звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом, в якому просило стягнути з приватного підприємства "Продекспорт" 7 340 343,88 грн. заборгованості за кредитним договором №6607К23 від 05.11.2007, з яких за період з 17.10.2013 по 30.09.2015: 6 334 297,08 грн. - заборгованість по відсотках, 1 005 566,80 грн. - заборгованість по комісії за управління кредитом, 480,00 грн. - заборгованість по комісії за внесення змін до умов кредитного договору (із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 02.06.2017 за №066-03/880).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неналежним чином виконано умови кредитного договору №6607К23 від 05.11.2007 в частині погашення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісії за управління кредитом, комісії за внесення змін до умов кредитного договору.

Також, позивачем зазначено, що рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3 задоволено позовні вимоги Банку та стягнуто з ПП "Продекспорт" заборгованість за кредитним договором №6607К23 від 05.11.2007 в розмірі 43 132 591,88 грн., з них: заборгованість за кредитом - 35 898 615,25 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 5 001 716,63 грн., сума несплаченої комісії за управління кредитом - 507 732,32 грн., комісія за зміну умов договору - 240,00 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань - 1 724 287,68 грн., що нараховані банком станом на 17.10.2013. При цьому, оскільки відповідачем дане рішення не виконане в повному обсязі, заборгованість за кредитним договором не погашена, а тому за період з 17.10.2013 по 30.09.2015 нараховані відсотки за користування кредитом, комісія за управління кредитом, комісія за внесення змін до умов кредитного договору, що є предметом розгляду даного спору та підтверджено висновком судової експертизи.

Позивач правовими підставами позову зазначає ст.ст. 525, 526, 610, 612, 1049, 1054 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 19.03.2019 в позові відмовлено. Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі Філії ПАТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі на користь приватного підприємства "Продекспорт" 14 284 грн. 80 коп. витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано необгрунтованістю позовних вимог. Суд зазначив, що позивач не підтвердив позовні вимоги належними та допустимими доказами та не обґрунтував їх стягнення нормами законодавства з врахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Великої палати Верховного суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог банку щодо всієї суми заборгованості по кредитному договору, яке боржник виконав не у повному обсязі, не є підставою для нарахування відсотків за кредитними договорами, який змінений в частині строку дії договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії публічного акціонерного товариства "Укрексімбанк" в м. Тернополі (позивач) просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задоволити позов, в зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Позивач зазначає, що в даній справі банком не використано право на дострокове повернення всієї суми кредиту, а пред`явлення позову до суду (16.07.2013) відбулося після закінчення встановленого строку для погашення тіла кредиту (30.04.2013, згідно додаткової угоди за № 6607К23-22). Відтак, банком не було змінено умов основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, що спростовує висновки суду першої інстанції про застосування в даній справі правової позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної в постановах від 04.07.2018 в справі № 310/11534/13-ц та від 28.03.2018 в справі №444/9519/12.

Апелянт вважає, що кредитний договір є чинним та між сторонами досягнуто згоди щодо розміру та порядку нарахування відсотків після закінчення терміну, встановленого на погашення тіла кредиту, а тому не підлягають застосуванню до спірних правовідносин положення абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за якими проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Узагальнені доводи та заперечення відповідача.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін, посилаючись на те, що банк не має права нараховувати проценти поза строком кредитування, тобто після 30.04.2013, в тому числі за період з 17.10.2013 по 30.09.2015, який є спірним в даній справі, а у позичальника відсутній обов`язок сплати таких процентів, а тому вимоги банку про стягнення донарахованих процентів, донараховних комісії за управління кредитом та комісії за внесення змін до умов кредитного договору, які нараховані після закінчення строку дії кредитування, є безпідставними та не підлягають до задоволення, так як сторонами не погоджено умови їх сплати після закінчення терміну дії договору.

Вважає, що висновок судово-економічної експертизи №1132/17-1139-1168/18-22 від 30.11.2018 не може бути врахований судом, оскільки містить висновки про застосування норм права, які суперечить висновкам Верховного Суду, що викладені у постановах від 28.03.2018 в справі №444/9519/12 та від 04.07.2018 в справі №310/11534/13-ц.

Зазначає, що посилання позивача на ту обставину, що сторони погодили збільшені відсотки за користування кредитними коштами спростовуються тим, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом, а тому проценти можуть нараховуватися в межах строку кредитування.

Вважає, що банк немає права нараховувати комісію за управління кредитом, оскільки термін погашення кредиту настав 30.04.2013 та Додатковою угодою №6607К23-25 від 29.05.2013 сторони припинили нарахування комісії за управління з 01.08.2013.

В судове засідання представники сторін з`явились.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, навівши аргументи аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги зазначивши доводи аналогічні викладеним у відзиві.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши наведені в апеляційній скарзі та у відзиві доводи та заперечення, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що 05.11.2007 між ВАТ "Укрексімбанк" (далі - банк) та ПП "Продекспорт" (далі - позичальник) укладено Кредитний договір №6607К23 із змінами внесеними договорами про внесення змін (Додаткові угоди №6607К23-1 від 18.08.2008, №6607К23-2 від 07.10.2008, №6607К23-3 від 30.10.2008, №6607К23-4 від 25.11.2008, №6607К23-5 від 28.11.2008, №6607К23-6 від 22.12.2008, №6607К23-7 від 05.01.2009, №6607К23-8 від 12.01.2009, №6607К23-9 від 03.03.2009, №6607К23-10 від 06.05.2009, №6607К23-11 від 08.10.2009, №6607К23-12 від 30.10.2009, №6607К23-13 від 30.11.2009, №6607К23-14 від 19.01.2010, №6607К23-15 від 22.07.2010, №6607К23-16 від 02.08.2010, №6607К23-17 від 13.01.2011, №6607К23-18 від 27.12.2011, №6607К23-19 від 12.01.2012, №6607К23-20 від 29.02.2012, №6607К23-21 від 27.06.2012, №6607К23-22 від 28.09.2012, №6607К23-23 від 26.10.2012, №6607К23-24 від 24.12.2012, №6607К23-25 від 29.05.2013, №6607К23-26 від 17.10.2013, №6607К23-27 від 09.12.2013, №6607К23-28 від 31.01.2014, №6607К23-29 від 20.02.2014, №6607К23-30 від 20.01.2015 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого сторони взяли на себе зобов`язання:

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2.1-3.2.5 умов договору: - банк надає позичальнику кредит у сумі 2 160 000,00 євро на цілі фінансування інвестиційного проекту по вул. Братів Бойчуків 15 Квітня , зокрема, будівництво торгових площ для здачі в оренду, проведення оздоблювальних робіт та закупівля обладнання для торгового центру під 11% річних; розмір плати управління кредитом складає - 0,03% від ліміту заборгованості; кінцевий термін погашення кредиту - 05.11.2012; Додатковими угодами №6607К23-1 від 18.08.2008, №6607К23-3 від 30.10.2008, №6607К23-14 від 19.01.2010, №6607К23-15 від 22.07.2010, №6607К23-17 від 13.01.2011, №6607К23-18 від 27.12.2011, №6607К23-21 від 27.06.2012 змінено валюту кредитування, ліміт кредиту, розмір кредиту, процентну ставку, порядок нарахування та сплати процентів: валюта: євро, долари США та гривні; ліміт кредитної лінії: для заборгованості у євро - 2 160 000,00; для заборгованості у доларах США - 758 076,55; для заборгованості у гривні - екв. 1 091 923,45 доларів США; процентна ставка за кредитом: 4% річних з 01.01.2011 по 30.04.2011, 4,5% річних з 01.05.2011 по 30.06.2011, 5% річних з 01.07.2011 по 31.07.2011, 5,5% річних з 01.08.2011 по 31.08.2011, 6% річних з 01.09.2011 по 30.09.2011, 7% річних з 01.10.2011 по 31.10.2011, 8% річних з 01.11.2011 по 30.11.2011, 9% річних з 01.12.2011 по 31.12.2011; з 01.01.2012 за кредитом у євро - 12% річних; за кредитом у доларах США - 11% річних; за кредитом у гривні - 18% річних; з 01.11.2011 по 26.06.2012 - 7% річних; з 27.06.2012 за кредитом у євро - 12% річних; за кредитом у доларах США - 11% річних; за кредитом у гривні - 18% річних; з 27.06.2012 по 30.09.2012 - 7% річних.

Додатковою угодою №6607К23-22 від 28.09.2012 змінено кінцевий термін погашення кредиту - 30.04.2013.

Додатковою угодою №6607К23-26 від 17.10.2013 змінено валюту кредиту на національну валюту України (гривню) та встановлено ліміт кредитної лінії 35 898 615,25 грн., проценти за користування кредитом у розмірі: 0,1% річних на період з 01.09.2013 по 30.11.2013, 16% річних на період з 01.12.2013, при цьому, нового терміну погашення кредиту не встановлено.

Позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у валюті кредиту, які банк нараховує щомісячно на суму фактичної заборгованості за кредитом із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів на основі банківського року у валюті кредиту та підлягають сплаті кожного місяця (п. 3.5.1 кредитного договору);

Позичальник сплачує плату за управління кредитом - 0,03% від ліміту заборгованості (п. 3.2.6 кредитного договору);

Якщо сума, що вноситься на погашення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та інших плат недостатня для їх оплати, то платежі здійснюються у черговості встановленій п. 3.7.4 кредитного договору;

У разі невиконання зобов`язань по договору, які викладені у розділі 6.1 договору, банк повідомляє позичальника, що непогашена частина кредиту, нараховані проценти за користування кредитом, інші платежі підлягають достроковому поверненню протягом 10-ти банківських днів з моменту одержання повідомлення (п. 6.2 (б) кредитного договору);

За невиконання зобов`язань передбачених умовами договору п. 3.4.1 (сплата кредиту згідно з графіком погашення), п. 3.5.1 (сплата процентів) та п. 4.1 (сплата платежів за управління кредитом, зміну умов договору) позичальник сплачує банку пеню, штраф та відшкодовує збитки (п.п. 7.1-7.4 кредитного договору);

Договір набуває чинності з дати його підписання та залишається чинним до дати повного виконання сторонами зобов`язань за договором (п. 8.1 кредитного договору).

У зв`язку із спливом терміну (строку) кредитування (30.04.2013) та з неповерненням позичальником у встановлений договором термін (строк) суми кредиту, відсотків та інших платежів, банк звернувся 16.07.2013 з позовом до господарського суду про стягнення всієї суми заборгованості за восьми Кредитними договорами, зокрема і за кредитним договором №6607К23 від 05.11.2007.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3, яке набрало законної сили 15.11.2013, задоволено позов Банку та встановлено належне виконання ним, зокрема умов кредитного договору №6607К23 від 05.11.2007, та порушення умов кредитного договору Позичальником щодо своєчасного перерахування нарахованих Банком станом на 17.10.2013, згідно розрахунку та з врахуванням додаткової угоди від 17.10.2013: тіла кредиту в сумі 35 898 615,25 грн., відсотки за кредитом в сумі 5 001 716,63 грн.; сума несплаченої комісії за управління кредитом 507 732,32 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов`язань 1 724 287,68 грн. та комісії про зміну умов договору 240,00 грн., всього 43 132 591,88 грн.

Судами встановлено, що 15.11.2013 на виконання цього рішення видано накази:

1)про стягнення з ПП "Продекспорт" (позичальник) та ЗАТ "Агропродукт" (поручитель) солідарно на користь ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі Філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі заборгованості за кредитними угодами №18105К15/2102 від 13.07.2005 та №6605К48 від 13.07.2005, договорами поруки №18105Р1 від 13.07.2005 та №6605Р8 від 13.07.2005- 41 003 252 грн. 65 коп. заборгованості за кредитом; 5 426 712 грн. 21 коп. заборгованості за несплаченими відсотками; 574 509 грн. 51 коп. заборгованості за несплаченими комісіями; 1 353 420 грн. 28 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, всього на суму 48 357 894,65 грн.;

2)про стягнення з ПП "Продекспорт" на користь ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі Філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі заборгованості за кредитними договорами №6606К35 від 19.07.2006 року, №6606К38 від 27.07.2006, №6606К44 від 06.09.2006, №6607К23 від 05.11.2007, №6609К5 від 01.06.2009, №6609К9 від 01.07.2009- 124 807 829 грн. 86 коп. заборгованості за кредитом; 16 288 803 грн. 93 коп. заборгованості за несплаченими відсотками; 1 476 358 грн. 37 коп. заборгованості за несплаченими комісіями; 6 573 707 грн. 10 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, всього на суму 149 146 699,26 грн.

Накази видані на загальну суму 197 504 593,91 грн.

Ухвалою суду від 28.11.2013 виконання рішення від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3 про стягнення 197 504 593,91 грн. розстрочено згідно графіку погашення: 25 грудня 2013 року - 1 500 000 грн. 00 коп.; 25 січня 2014 року - 1 500 000 грн. 00 коп.; 25 лютого 2014 року - 1 500 000 грн. 00 коп.; 25 березня 2014 року - 1 500 000 грн. 00 коп.; 25 квітня 2014 року - 1 500 000 грн. 00 коп.; 25 травня 2014 року - 1 500 000 грн. 00 коп.; 25 червня 2014 року - 1 500 000 грн. 00 коп.; 25 липня 2014 року - 1 500 000 грн. 00 коп.; 25 серпня 2014 року - 1 500 000 грн. 00 коп.; 25 вересня 2014 року - 1 500 000 грн. 00 коп.; 25 жовтня 2014 року - 1 500 000 грн. 00 коп. та 25 листопада 2014 року - 181 004 593 грн. 90 коп.

Ухвалою суду від 26.01.2015, виконання рішення від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3 розстрочено шляхом сплати залишку несплаченої заборгованості в сумі 181 004 593 грн. 91 коп. згідно графіка: - січень 2015 року - 5 100 000 грн.; - лютий 2015 року - 1 700 000 грн.; - березень 2015 року - 1 700 000 грн.; - квітень 2015 року - 1 700 000 грн.; - травень 2015 року - 1 700 000 грн.; - червень 2015 року - 1 700 000 грн.; - липень 2015 року - 1 700 000 грн.; - серпень 2015 року - 1 700 000 грн.; - вересень 2015 року - 1 700 000 грн.; - до 25 жовтень 2015 року (включно) - 162 304 593 грн. 91 коп.

Ухвалою суду від 04.11.2016 визнано наказ від 15.11.2013 у справі №921/730/13-г/3 (про солідарне стягнення заборгованості із ПП "Продекспорт" (позичальник) та ЗАТ "Агропродукт" (поручитель)) таким, що не підлягає виконанню, та видано накази на виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3 щодо кожного боржника окремо із зазначенням застереження про солідарне стягнення.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 20.11.2015 відкрито виконавче провадження ВП №49424873 по примусовому виконанню наказу господарського суду Тернопільської області №921/730/13-г/3 від 15.11.2013 про стягнення заборгованості із ПП "Продекспорт", яке на момент розгляду справи не закінчено, що підтверджується витягом з Автоматизованої системи виконавчого провадження.

З довідки від 24.05.2017 за підписом керуючого філією Никитчук Л.Л. та представника Кічули В.М. , вбачається, що рішення виконане частково по чотирьох кредитних договорах із восьми задоволених судом, а саме: №6605К48 від 13.07.2005 на суму 4 659 919,90 грн. (крім пені на суму 203 381,86 грн.), №6606К35 від 19.07.2006 на суму 6 571 707,69 грн. (крім пені на суму 528 702,84 грн.), №6609К5 від 01.06.2009 на суму 1 762 207,69 грн. (крім пені на суму 139 877,90 грн.), №6609К9 від 01.07.2009 на суму 2 112 690,00 грн. (крім пені на суму 167 376,35 грн.).

Предметом цього спору є заявлені банком позовні вимоги до позичальника про стягнення платежів за кредитним договором №6607К23 від 05.11.2007 за період з 17.10.2013 по 30.09.2015 в сумі 7 340 343,88 грн. грн., з яких: відсотків за користування кредитом - 6 334 297,08 грн., несплаченої комісії за управління кредитом - 1 005 566,80 грн. та несплаченої комісії за внесення змін до договору - 480,00 грн.

Порядок укладення, зміни, розірвання та виконання кредитного договору регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Господарського кодексу України (далі ГК - України), Закону України "Про банки і банківську діяльність" та нормативними актами, прийнятими Національним банком України, який є особливим центральним органом державного управління (ст. 2 Закону України "Про Національний банк України") та видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади, місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Відповідно до ст.ст. 47, 49, ч. 1 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно ст. 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, при цьому, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ч. 3 ст. 6 ЦК України).

Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі, у якому передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту (ст. 345 ГК України, ст. 1055 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1054 ЦК країни).

До відносин за кредитним договором відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад", якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.ст. 526, 530 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

У відповідності до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, положення абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються, а права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України. Якщо за рішенням про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, оскільки звернення з позовом про стягнення повної суми кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору.

Відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом (частина перша статті 36 Закону).

Правовий висновок у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц Великою Палатою Верховного Суду здійснено у порядку передбаченим ч. 5 ст. 302 ГПК України та забезпечує формування єдиної правозастосовної практики.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судами встановлено, що за змістом кредитного договору №6607К23 від 05.11.2007, з врахуванням додаткових угод, які є невід`ємною його частиною, кінцевий термін (строк) кредитування позичальника встановлений до 30.04.2013, інший термін кредитування, порядок та строки повернення суми кредиту поза межами терміну кредитування сторонами не встановлювався.

Банк звернувся з позовом до суду про стягнення повної суми заборгованості, яка виникла по договору - 16.07.2013, а тому правильними є висновки суду першої інстанції про те, що на час звернення з позовом настав строк виконання договору в повному обсязі.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3 встановлено факт невиконання позичальником (ПП "Продекспорт") основного зобов`язання по кредитному договору у термін (строк) кредитування встановлений договором - до 30.04.2013 та стягнуто повну суму неповернутого кредиту станом на 17.10.2013: тіла кредиту в сумі 35 898 615,25 грн., відсотки за кредитом в сумі 5 001 716,63 грн.; сума несплаченої комісії за управління кредитом 507 732,32 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов`язань 1 724 287,68 грн. та комісії про зміну умов договору 240,00 грн.

Отже, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що позивач, звернувшись з позовом, скористався своїм правом на стягнення повної суми заборгованості по кредитному договору та такими діями, на власний розсуд, змінив п. 8.1 умов договору щодо його чинності до дати повного виконання сторонами зобов`язань за договором. Рішенням суду від 31.10.2013 у справі №921/730/13-г/3 про стягнення заборгованості підтверджені такі зміни.

Місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку, що додаткові угоди до кредитного договору, які укладені після прийняття рішення суду, а саме: додаткова угода №6607К23-27 від 09.12.2013, якою визначено проценти за користування кредитом; №6607К23-28 від 31.01.2014, якою встановлено нарахування плати за управління кредитом; №6607К23-29 від 20.02.2014, якою змінено дату подання позичальником документів банку відповідно до кредитного договору; №6607К23-30 від 20.01.2015, якою змінено розмір процентів за користування кредитом, в яких немає умов про суму та термін кредитування, та які є невід`ємними додатками до кредитного договору, не мають юридичної сили, оскільки укладені поза межами строку дії кредитного договору.

Судами встановлено, що в цих додаткових угодах сторони не погоджували розмір процентів в порядку ст. 625 ЦК України, а ст. 625 ЦК України не зазначалась позивачем як підстава позовних вимог.

Отже, суд першої інстанції правомірно відмови у задоволенні вимоги позивача про стягнення суми процентів нарахованих за період з 17.10.2013 - по 30.09.2015, тобто поза межами строку кредитування встановленого договором (30.04.2013) та після припинення строку дії договору, оскільки такі суперечать ст. 1050 ЦК України.

Відповідно апеляційний господарський суд погоджується з безпідставністю вимог про стягнення плати за управління кредитом та комісії за зміни до договору нараховані за період з 17.10.2013 по 30.09.2015, оскільки такі нараховані після припинення строку дії кредитного договору.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта про те, що на правовідносини, які склалися між сторонами по кредитному договору не застосовуються правові висновки Великої Палати Верховного Суду, оскільки банк не звертався з вимогою про дострокове повернення кредиту та кредитний договір діє до повного виконання зобов`язань за договором, як помилкові.

При цьому, суд зазначає, що у правових висновках Великої палати враховано не тільки випадки звернення кредитодавця з вимогою про дострокове повернення кредиту, а і випадки закінчення терміну кредитування та зміни кредитодавцем на власний розсуд умов основного зобов`язання щодо строку дії договору, порядку сплати процентів за користування кредитом шляхом звернення до суду з позовом про стягнення всієї суми по договору. Банком, на власний розсуд, змінено п. 8.1 договору щодо дії такого до повного виконання шляхом звернення до суду про стягнення всієї суми, яка стягується у порядку виконавчого провадження.

Доводи банку про дію договору спростовуються і тим, що сторонами не внесено змін у договір щодо умов управління кредитом, його обліку на рахунках банку після стягнення всієї суми кредиту рішенням суду, з врахуванням розстрочення несплаченої суми, як загальної суми боргу без зазначення кредитних договорів та сум по відповідних платежах, стягнутих судом по таких договорах (відсотки, комісії, пені), що унеможливлює встановити порядок зарахування Банком сплачених сум на виконання рішення суду в погашення конкретних кредитних договорів без передбачення таких умов договором.

Суд відхиляє доводи представника апелянта щодо підтвердження правомірності позовних вимог висновком судової експертизи №1132/17-1139-1168/18-22 від 30.11.2018, оскільки: - відповідно до ст. 104 ГПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу; - висновок судово-економічної експертизи №1132/17-1139-1168/18-22 від 30.11.2018 не може бути врахований судом, оскільки містить висновки про застосування норм права, які суперечить висновкам Верховного Суду, що викладені у постановах від 28.03.2018 в справі №444/9519/12 та від 04.07.2018 в справі №310/11534/13-ц.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

З огляду на наведене, аргументи, викладені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу про заперечення доводів апеляційної скарги є такими, що відповідають встановленим обставинам по справі.

Апелянтом не спростовано наведених висновків суду першої інстанції, які тягли б за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення та не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії публічного акціонерного товариства "Укрексімбанк" в м. Тернополі" підлягає залишенню без задоволення, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.03.2019 - без змін.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про залишення за апелянтом судового збору в розмірі 165 157,74 грн.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії публічного акціонерного товариства "Укрексімбанк" в м. Тернополі за № 066-03/815 від 16.04.2019 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.03.2019 у справі №921/1015/15-г/7 - залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 165 157,74 грн. покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя: С.М. Бойко

Судді: О.І. Матущак

Г.Г. Якімець

Повний текст постанови складено 30.08.2019.