РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 року Справа № 913/338/19

Провадження №7/913/338/19

Господарський суд Луганської області у складі:

судді Тацій О.В.,

за участю секретаря судового засідання Чигриної Є.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу №913/338/19

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма ПНЕВМО-КОМ» (93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Єгорова, буд. 22, код ),

про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 10.04.2013 року в розмірі 200 000,00 грн.

Представники сторін по справі у судове засідання не з`явилися,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма ПНЕВМО-КОМ» про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 10.04.2013 року в розмірі 200000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення умов кредитного договору та приписів законодавства відповідач належним чином свої зобов`язання щодо повернення заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) не виконав, внаслідок чого має заборгованість у вищевказаному розмірі.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 25.06.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 18.07.2019 року о 11 годині 00 хвилин, в яке викликано представників сторін по справі.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 18.07.2019 року відкладено підготовче засідання у справі на 13.08.2019 року о 10 годині 00 хвилин, в яке викликано сторін по справі та/або їх представників.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 18.07.2019 року ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.08.2019 року о(об) 10 годині 30 хвилин, в яке викликано сторін по справі.

Учасники справи про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином у порядку ст. 120 ГПК України шляхом направлення копій ухвали суду від 13.08.2019 року за їх адресами рекомендованими листами з повідомленнями про вручення.

Однак, учасники справи явку своїх уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, причини неявки суду не повідомили та клопотань про розгляд справи за їх відсутності не заявили.

При цьому, до суду повернулися поштові конверти з копіями ухвали суду про відкриття провадження у справі від 25.06.2019 року та ухвали суду від 18.07.2019 року, які направлялися за адресою відповідача у справі, на яких зазначена причина повернення: «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення адресат відсутній».

Відповідно до ч. 11 ст. 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 ЦК України, відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч. 3 ст. ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», довідка про реєстрацію місця проживання - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України копії ухвали суду про відкриття провадження у справі від 25.06.2019 року та ухвали суду від 18.07.2019 року були направлені судом рекомендованими листами з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма ПНЕВМО-КОМ», зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Однак, з долучених до матеріалів справи листів вбачається, що дані лист суду було повернуто поштою у зв`язку з «іншими причинами, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення», а саме: у зв`язку з тим, що «адресат відсутній».

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання листів з копіями ухвали суду про відкриття провадження у справі від 25.06.2019 року та ухвали суду від 18.07.2019 року відповідачем та повернення їх до суду з поміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення адресат відсутній» є наслідком свідомого діяння (бездіяльності) відповідача щодо їх належного отримання, тобто є власною волею відповідачів.

У даному випадку судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про доступ до судових рішень», усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 ЗУ «Про доступ до судових рішень», для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що як відповідач, так і інші учасники справи, мали право та дійсну можливість ознайомитись, з ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 25.06.2019 року та ухвалою суду від 18.07.2019 року у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Разом з тим, суд відзначає, що відповідача по справі було повідомлено про справу до призначення справи до судового розгляду по суті на 22.08.2019 року о(об) 10 годині 30 хвилин шляхом розміщення оголошення з повідомленням про дату, час та місце судового засідання на сторінці господарського суду Луганської області (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/).

У зв`язку з цим суд звертає увагу на те, що у відповідності до положень ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Крім того, 20.08.2019 року від представника позивача на електронну пошту господарського суду надійшло клопотання про перенесення судового засідання з розгляду справи по суті, призначеного на 22.08.2019 року на іншу дату, у зв`язку з необхідністю підготовки уточненої позовної заяви.

Зважаючи на висловлену в клопотанні вимогу позивача про перенесення розгляду справи по суті на іншу дату у зв`язку з необхідністю підготовки уточненої позовної заяви, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 42 ГПК України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

В силу приписів ч. 3 ст. 46 ГПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

За ч. 1 ст. 48 ГПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження залучити до участі у ній співвідповідача.

Згідно положень п. 3 ч. 2 ст. 182 ГПК України, у підготовчому засіданні суд у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви.

Згідно положень ч.ч. 1,3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

А тому, зважаючи на вищевикладені положення чинного законодавства та беручи до уваги те, що позивач має право на подання уточненої позовної заяви, заяви про зміну предмета або підстави позову та клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача тільки протягом строку підготовчого провадження у справі, які до того ж не є підставами для відкладення судового розгляду справи в силу положень ст. 202 ГПК України, враховуючи, що позивачем на виконання вимог ст. 74 ГПК України не надано суду жодних доказів, які свідчили б про поважність причин його неявки у судове засідання, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні його клопотання, з огляду на його безпідставність та необґрунтованість.

У свою чергу, суд, звертає увагу на те, що позивач не був позбавлений можливості скористатися своїми процесуальними правами до закінчення строку підготовчого провадження у справі, тобто до початку судового розгляду справи по суті. При цьому, доказів протилежного, якими б у тому числі підтверджувалася поважність причин їх нереалізації у підготовчому провадженні, позивачем суду не надано.

При цьому, суд приймає до уваги, що застосовуючи, згідно з ч. 2 ст. 11 ГПК України, ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Відповідач своїм правом на подання відзиву у строк, встановлений судом, не скористався, поважні причини неподання якого не повідомив, у зв`язку з чим на підставі приписів ч. 9 ст. 165 ГПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Луганської області,

ВСТАНОВИВ:

10.04.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма ПНЕВМО-КОМ» звернулося до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з заявою про відкриття рахунку та цього ж дня підписало заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої виразив свою згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які знаходяться на сайті банку www.pb.ua), Тарифами банку, які разом з данною анкетою складають Договір банківського обслуговування.

Крім цього, підписавши вказану заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма ПНЕВМО-КОМ» приєдналося та зобов`язалося виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах Приватбанку, тобто Договорі банківського обслуговування в цілому.

Разом з тим, у заяві сторони визначили, що відносини між банком і клієнтом можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів чи додаткових угод до даного договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по банківському обслуговуванню з клієнтом через web-сайт банку (www.pb.ua чи інший інтернет - /SMS ресурс зазначений банком.

Відповідно до п. 3.18.1.16 Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Умови), при укладенні договорів та угод, або вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до "Умов та правил надання банківських послуг" (або у формі "заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або в формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк та Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів та угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

У пунктах 3.18.1.1, 3.18.1.3, 3.18.1.5 Умов встановлено, що кредитний ліміт на поточний рахунок (далі - кредит) надається на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту (далі - ліміт). Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших). Банк здійснює обслуговування ліміту клієнта, що полягає у проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку клієнта, при наявності вільних грошових ресурсів, за рахунок кредитних коштів в межах ліміту, шляхом дебетування поточного рахунку. Кредит надається в обмін на зобов`язання Клієнта з повернення кредиту, сплаті відсотків та винагороди.

Кредитний ліміт являє собою суму грошових коштів, в межах якої Банк здійснює оплату розрахункових документів Клієнта понад залишок грошових коштів на його поточному рахунку.

Пунктом 3.18.2.1.2 Умов визначено, що при наявності вільних грошових ресурсів та відсутності розрахункових документів на примусове списання (стягнення) коштів із поточного рахунку клієнта, банк здійснює платежі клієнта понад залишок коштів на його поточному рахунку на підставі його розрахункових документів у межах ліміту, встановленого згідно з п. 3.18.1.6 цього розділу "Умов" і термінів, обумовлених п. п. 3.18.1.10, 3.18.1.11, а також при виконанні клієнтом зобов`язань за п. 3.18.2.2.14.

Згідно з довідкою позивача про розмір встановлених кредитних лімітів вих. № 08.7.0.0.0/39 від 06.06.2019 року позивачем встановлено відповідачу кредитний ліміт у розмірі 200000,00 грн.

Тому, як вбачається з матеріалів справи та підтверджується виписками про рух коштів по рахунку відповідача і довідкою про розмір встановлених кредитних лімітів, позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином.

Однак, відповідач належним чином взяті на себе згідно з умовами Договору банківського обслуговування зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим має станом на 29.05.2019 року заборгованість перед позивачем за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 200000,00 грн., що підтверджується наданими позивачем доказами та долученим до матеріалів справи розрахунком заборгованості за договором № б/н від 10.04.2013 року, укладеним між Приватбанком та клієнтом ТОВ «ВКФ ПНЕВМО-КОМ».

Даний розрахунок було перевірено судом, він є розрахованим у відповідності до вимог чинного цивільного законодавства та умов договору кредиту, обґрунтованим та арифметично правильним.

При цьому, на день прийняття рішення у справі заборгованість у вказаному розмірі відповідачем не сплачена.

Надаючи правову кваліфікацію виниклим між сторонами правовідносинам, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до вимог ст. 193 ГК України та 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Божник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 ГК України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

В частині 1 ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Положення цієї глави застосовуються до інших фінансових установ при укладенні ними договору банківського рахунка відповідно до наданої ліцензії, а також застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 3.18.4. Умов затверджено порядок розрахунків. Так, відповідно до п.п. 3.18.4.1.3, 3.18.4.1.4 Умов, у випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду; в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов`язання Клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними.

Під "непогашенням кредиту" мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня.

Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати.

При несплаті винагороди, відсотків у відповідні їм дати сплати, вони вважаються простроченими.

Відповідно до п. 3.18.2.3.4 Умов, банк має право при порушенні клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбаченого «Умовами», змінити умови кредитування - вимагати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за кредитом в повному обсязі.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 4 ст. 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі "Федоренко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши вищевикладене, суд констатує, що доказів, які б спростували встановлені обставини, а також документів, що підтверджували б оплату заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) суду не надано.

Отже, за таких обставин, оцінивши подані докази, які досліджені в судовому засіданні, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, зважаючи на факт невиконання відповідачем норм чинного законодавства та умов укладеного договору, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушені відповідачем, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 200000,00 грн. заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) є законними, підставними і обґрунтованими, а відтак, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 ГПК, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма ПНЕВМО-КОМ» про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 10.04.2013 року в розмірі 200 000,00 грн. задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма ПНЕВМО-КОМ» (93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Єгорова, буд. 22, ідентифікаційний код 38630954) на користь Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ідентифікаційний код 14360570) заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) за Договором №б/н від 10.04.2013 року в розмірі 200 000,00 грн. та судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3000,00 грн.

3. Видати наказ позивачу після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд Луганської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 22.08.2019 року.

Суддя О.В. Тацій