УХВАЛА

про повернення позовної заяви

02.09.2019Справа № 910/10894/19

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В. розглянувши

позовну заяву Міністерства оборони України

до Консорціуму «Військово-будівельна індустрія», Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради

про визнання права власності, скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання внести запис у державний реєстр, -

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» та Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради про визнання права власності, скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання внести запис у державний реєстр.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.08.2019 вказану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення її недоліків - протягом 7 днів з дня вручення цієї ухвали та спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- надання суду підтвердження вартості об`єктів нерухомого майна, на яке позивач просить суд визнати право власності і, в разі, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна, здійснити доплату судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України або надати вмотивовані пояснення щодо іншого, з долученням необхідних доказів;

- зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

- подання суду документів в оригіналах або в належним чином засвідчених копіях (відповідно до вимог до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, чинних від 01.09.2003), що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Крім того, в ухвалі суду від 16.08.2019 позивачеві роз`яснено, що якщо недоліки позовної заяви не будуть усунуті у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із такою заявою.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому, слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до відкриття провадження у справі.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України», від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України» зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з положеннями ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 17, частина перша статті 55, частина п`ята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129).

За приписами чинного процесуального закону учасники судового процесу повинні добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами (ч. 1 ст. 43 ГПК України).

23.08.2019 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про виправлення недоліків позовної заяви, зокрема, позивачем було виконано вимогу суду в частині зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви та подання суду документів в оригіналах або в належним чином засвідчених копіях (відповідно до вимог до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, чинних від 01.09.2003), що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Щодо надання позивачем суду підтвердження вартості об`єктів нерухомого майна, на яке позивач просить суд визнати право власності і, в разі, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна, здійснити доплату судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України або надати вмотивовані пояснення щодо іншого, з долученням необхідних доказів, суд зазначає наступне.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначаються Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у зв`язку з необхідністю захисту суспільних інтересів.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі N 1-10/2004 від 1 грудня 2004 року наголошено на тому, що, виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України (254к/96-ВР) охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.

Отже, поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу (1501-06) та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції (254к/96-ВР) і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

Таким чином, звернення до суду із позовом про визнання права власності та, відповідно, похідними вимогами, є необхідністю захисту суспільного інтересу.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Згідно з положеннями Господарського процесуального кодексу України:

- судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності (частина перша статті 13 ГПК України);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 14 ГПК України);

- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх, зокрема, вимог (частина перша статті 74 ГПК України);

- належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (частина перша статті 76 ГПК України);

- обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша статті 77 ГПК України).

В даному випадку, належним доказом вартості майна, право власності на яке позивач просить суд визнати, є документ, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору.

В свою чергу, довідка Консорціуму «Військово-будівельна індустрія», долучена позивачем до позовної заяви та до заяви про усунення недоліків даного позову, про залишкову вартість майна, не є належним доказом вартості спірного майна в розумінні Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». При цьому, інформація такої довідки не відповідає інформації щодо вартості спірного майна, яка міститься, зокрема, у передавальному акті основних засобів, який також містить перелік спірного майна та його залишкову вартість станом на 01.04.2016.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем не було надано вмотивованого пояснення щодо того, що така довідка, надана відповідачем, визначає реальну та актуальну, станом на дату подання позовної заяви, вартість спірного майна, а відтак, визначити ціну позову та, відповідно розмір судового збору, який має бути сплачено позивачем до спеціального фонду Державного бюджету України, не видається за можливе.

Як передбачено в частині 4 статті 174 ГПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

У зв`язку з викладеним, позовну заяву слід вважати неподаною та повернути її разом з доданими документами заявникові.

Суд звертає увагу позивача на те, що з урахуванням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, правова конструкція статті 174 Господарського процесуального кодексу України дає можливість стороні розраховувати на захист своїх прав та доступ до правосуддя, незважаючи на порушення при поданні позовної заяви, що стали підставою для її повернення, через передбачену законом процесуальну можливість повторного подання позовної заяви після усунення допущеного порушення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 162, 164, 174, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Міністерства оборони України до Консорціуму «Військово-будівельна індустрія», Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради про визнання права власності, скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання внести запис у державний реєстр вважати неподаною і повернути позивачу.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені ст. ст. 254 - 256 Господарського процесуального кодексу України.

Додатки:

- позовна заява № 503/20/6951 від 09.08.2019 з додатками на 92-ох аркушах та поштовий конверт;

- заява про усунення недоліків № 503/20/7338 від 23.08.2019 на 102 аркушах.

Суддя О.В. Нечай