ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2019 р. Справа №914/2436/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.,

суддів Галушко Н.А.,

Желіка М.Б.,

секретар судового засідання Гула Б.Я.

розглянув апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал" від 27.05.2019

на рішення Господарського суду Львівської області від 02.05.2019 (суддя Юркевич М.В., повний текст рішення складено 06.05.2019, м. Львів)

у справі № 914/2436/18

за позовом Державної екологічної інспекції у Львівській області, м. Львів

до відповідача Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал", м. Львів

про стягнення 3185631,78 грн.,

представники сторін:

від позивача - Довгий Т.Я.,

від відповідача - Урбанська Т.М.

28.12.2018 до Господарського суду Львівської області надійшов позов Державної екологічної інспекції (надалі - ДЕІ) у Львівській області до Львівського міського комунального підприємства (надалі - ЛМКП) "Львівводоканал" про стягнення з відповідача на користь позивача 3185631,78 грн. збитків.

Позов обґрунтований тим, що в результаті проведеної перевірки позивач встановив, що відповідач допустив порушення ст. 19 Кодексу України про надра, а саме здійснював забір підземних вод без спеціального дозволу на користування надрами: у період з 01.01.2018 по 05.03.2018 - з підземних водозаборів «Глинна Наварія» (об`єм забраної води 871 759 куб. м.) та «Бібрка» (об`єм забраної води 757 693 куб. м.), а в період з 01.01.2016 по 31.12.2016 - з підземного водозабору «Малечковичі» (об`єм забраної води 887 143 куб. м.). Вказане порушення зафіксоване в акті перевірки №725/04/981, відповідно до якого здійснено розрахунки заподіяних збитків.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.03.2019 у даній справі позов було задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 870 819,57 грн. збитків, а в частині стягнення 2 134 812,10 грн. збитків - відмовлено.

Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що у спірний період з 01.01.2018 по 05.03.2018 у відповідача було наявне позитивне рішення Державної служби геології та надр України про видачу йому спеціальних дозволів на користування надрами по водозаборах «Бібрка» та «Глинна Наварія», однак через процедуру щодо визначення суми збору за видачу цих дозволів та оплати цього збору, самі дозволи було виготовлено лише 06.03.2018. Виходячи з цього, суд дійшов висновку, що у спірний період відповідач вчинив всі залежні від нього дії для отримання відповідних дозволів по водозаборах «Бібрка» та «Глинна Наварія», у зв`язку з чим у його діях немає вини у бездозвільному користуванні вказаними водозаборами, а тому сума нарахованих збитків у розмірі 2 062 641,70 грн. не підлягає стягненню. В той же час, бездозвільне користування надрами по водозабору «Малечковичі» у період з 01.01.2016 по 31.12.2016 мало місце до прийняття Державною службою геології та надр України рішення про надання відповідачу спеціального дозволу на користування надрами (01.08.2017), а вказане порушення було виявлено позивачем ще за результатами перевірки в період з 13.09.2016 по 23.09.2016. Зважаючи на наведене, місцевий господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення 870 819,57 грн. збитків (із врахуванням суми рентної плати, що діяла у 2016 році в розмірі 65,44 грн. за 100 куб.м води).

Дане рішення оскаржив відповідач в частині задоволених позовних вимог з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильної оцінки доказів та невірного визначення правовідносин відповідно до встановлених судом обставин, у зв`язку з чим просив оскаржуване рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

В своїй апеляційній скарзі скаржник зазначив наступне:

1) у діях відповідача відсутня вина щодо бездозвільного користування надрами по водозабору «Малечковичі» у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, оскільки він задовго до цього, ще у 2014 році, ініціював процедуру виготовлення відповідного дозволу. Окрім того, у діях відповідача не було умислу у заподіянні шкоди, а внаслідок таких дій навколишньому середовищу не було завдано і самої шкоди;

2) планова перевірка діяльності відповідача, на підставі якої позивач нарахував відповідні збитки та подав позов у даній справі, була проведена в період з 12.11.2018 по 23.11.2018, тобто під час дії мораторію на проведення таких перевірок, встановленого у Законі України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для врахування результатів такої перевірки при вирішенні спору.

Позивач не виконав вимог ухвали суду від 31.05.2019 та не подав відзиву на апеляційну скаргу. Водночас, в судовому засіданні 12.08.2019 представник позивача заперечив проти вимог та доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

В період з 12.11.2018 по 23.11.2018 Державною екологічною інспекцією у Львівській області було проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства Львівським міським комунальним підприємством «Львівводоканал» (відповідача).

За результатами перевірки складено акт №725/04/981 (а.с. 18 - 34, т.1), в якому встановлено наступне:

1) ЛМКП «Львівводоканал» у період з 01.01.2018 по 05.03.2018 з власного підземного водозабору «Глинна Наварія», розташованого на території Пустомитівського району Львівської області з свердловин №1,1а, 2а, 4, 5а, 6, 6а, 7, 7а, 8 здійснювало забір підземних вод без спеціального дозволу на користування надрами, що є порушенням чинного законодавства, а саме ст. 19 Кодексу України про надра. Об`єм забраної води становить 871 759 м. куб. (на підставі довідки ЛМКП «Львівводоканал» від 21.11.2018);

2) ЛМКП «Львівводоканал» у період з 01.01.2018 по 05.03.2018 з власного підземного водозабору «Бібрка», розташованого на території Пустомитівського району Львівської області з свердловин №1, 1а, 2а, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 7, 7а, 8, 8а здійснювало забір підземних вод без спеціального дозволу на користування надрами, що є порушенням чинного законодавства, а саме ст. 19 Кодексу України про надра. Об`єм забраної води становить 757 693 м. куб. (на підставі довідки ЛМКП «Львівводоканал» від 21.11.2018);

3) ЛМКП «Львівводоканал» у період з 01.01.2016 по 31.12.2016 з власного підземного водозабору «Малечковичі», розташованого на території Пустомитівського району Львівської області з свердловин №1а - 11483 здійснило забір підземних вод без спеціального дозволу на користування надрами, що є порушенням чинного законодавства, а саме ст. 19 Кодексу України про надра. Об`єм забраної води становить 887 143 м. куб. (на підставі довідки ЛМКП «Львівводоканал» від 21.11.2018).

Перевіркою, також, було встановлено, що по водозаборах «Глинна Наварія» та «Бібрка» відповідач отримав дозвіл на користування надрами 06.03.2018, а по водозабору «Малечковичі» - 04.10.2017. Копії відповідних дозволів містяться також в матеріалах даної справи (а.с. 55-57, т.1).

Періоди споживання і кількість забраних підземних вод визначені позивачем на підставі довідки, складеної самим відповідачем (а.с. 42, т.1).

Зважаючи на наведене, за бездозвільний період користування надрами позивач нарахував відповідачу збитки, відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодувань збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів від 20.07.2009 за №389.

Зокрема, за бездозвільне користуванням водозабору «Глинна Наварія» з 01.01.2018 по 05.03.2018 відповідачу нараховано 1 103 516,13 грн. збитків, за бездозвільне користування водозабором «Бібрка» з 01.01.2018 по 05.03.2018 відповідачу - 959 125,68 грн. збитків, за бездозвільне користування водозабором «Малечковичі» з 01.01.2016 по 01.12.2016 - 1 122 989,97 грн. збитків (а.с. 35-41, т.1).

Загальна сума збитків, які позивач просить суд стягнути з відповідача становить 3 185 631,78 грн.

Стаття 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачає, що використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Частиною 1 ст. 149, ст. 151 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб`єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до Водного кодексу України підземні води належать до державного водного фонду України, а згідно з Кодексом України про надра вони є частиною надр (є корисними копалинами загальнодержавного значення відповідно до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 827 від 12.12.1994).

Стаття 2 ВК України містить посилання на гірничі відносини, які виникають під час користування водними об`єктами та регулюються відповідним законодавством України.

Тобто, прісні підземні води - це природний ресурс із подвійним правовим режимом, а тому, використовуючи підземні води, слід керуватися і водним законодавством, і законодавством про надра.

Відповідно до положень статей 46, 48 ВК України водокористування може бути загальним або спеціальним. Спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Як випливає із розрахунків розміру відшкодування збитків №2 та №4 (а.с. 35-41, т.1), які здійснювалися на підставі акта перевірки №725/04/981, у відповідача був наявний дозвіл на спеціальне водокористування №83/Лв/49д-17, виданий Державним агентством водних ресурсів (сектор у Львівській області) від 29.09.2017 дійсний до 29.09.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Кодексу України про надра, надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Згідно з ст. 21 Кодексу України про надра, надра у користування для видобування прісних підземних вод і розробки родовищ торфу надаються без надання гірничого відводу на підставі спеціальних дозволів, крім випадків, передбачених ст. 23 цього Кодексу, що видаються після попереднього погодження з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Отже, чинним законодавством передбачено обов`язок отримання господарюючими суб`єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.

Відповідний висновок узгоджується із позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 910/14287/16, від 06 червня 2018 року у справі № 922/1173/16 та від 02 липня 2019 року у справі №916/1718/18.

Разом із тим, Кодекс України про надра передбачає випадки, за яких господарюючі суб`єкти мають право видобувати підземні води без спеціального дозволу (ст. 21 Кодексу України про надра). Так, статтею 23 Кодексу України про надра закріплено право землевласників і землекористувачів у межах наданих їм земельних ділянок без спеціальних дозволів видобувати, зокрема, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови, що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

З листа ЛМКП «Львівводоканал» за №вих-вд-10800-18 від 21.11.2018 (а.с. 42, т.1) випливає, що забір води з підземних водозаборів «Глинна Наварія» та «Бібрка» у період з 01.01.2018 по 05.03.2018 та з підземного водозабору «Малечковичі» у період з 01.01.2016 по 31.12.2016 суттєво перевищував величину в 300 кубічних метрів на добу.

Таким чином, враховуючи обсяги забору води, ЛМКП «Львівводоканал» повинно було мати відповідні спеціальні дозволи на користування надрами для видобування підземних вод на водозаборах «Глинна Наварія», «Бібрка» та «Малечковичі».

Згідно зі ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів у разі, зокрема, самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води) регламентовано Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 389 від 20.07.2009.

За змістом частини 1 статті 69 цього Закону шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Водночас, згідно зі статтею 65 Кодексу України про надра відповідальність за порушення законодавства про надра несуть особи, винні, зокрема, у самовільному користуванні надрами.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Зважаючи на положення ст. 65 Кодексу України про надра, колегія суддів відхиляє твердження апелянта з приводу того, що відповідальність за порушення природоохоронного законодавства повинна відшкодовуватися лише у випадку заподіяння реальної шкоди навколишньому природному середовищу.

У даному випадку, сам факт самовільного користування надрами (відсутності спеціального дозволу), є порушенням, внаслідок якого настає шкода, грошове вираження якої визначається відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 389 від 20.07.2009.

З матеріалів справи випливає, що попри відсутність спеціальних дозволів на користування надрами з відповідних водозаборів, відповідач протягом тривалого часу вчиняв дії та отримував дозвільні документи і погодження для виготовлення відповідних дозволів.

Зокрема, процедура погодження у Держгірпромнагляді України, Міністерстві екології та природних ресурсів та Львівській обласній раді вже готової документації для отримання дозволів на користування надрами по водозаборах «Малечковичі», «Наварія» та «Бібрка» тривала з 2013-2014 років.

Заяви з пакетами документів зі всіма необхідними погодженнями для отримання спеціальних дозволів на користування надрами ЛМКП «Львівводоканал» надіслало відповідно до Порядку надання дозволів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 за №615 до Державної служби геології та надр України (далі - Держгеонадра): для родовищ «Наварія» та «Бобриківське» - 10.06.2016, а для родовища «Малечковичі» - 28.04.2016. Вказані документи були повернені відповідачу на доопрацювання 30.09.2016.

01.12.2016, після доопрацювання, документи були знову направлені в Держгеонадра.

Відповідно до наказу Державної служби геології та надр України від 01.08.2017 за №346 було прийнято рішення про надання спеціального дозволу на користування надрами для родовища «Малечковичі». Про вказану обставину ЛМКП «Львівводоканал» було повідомлено Держгеонадрами листом від 09.08.2017.

По водозаборах «Глинна Наварія» та «Бібрка» документи повторно були направлені відповідачу на доопрацювання і відповідно до наказу Державної служби геології та надр України №509 від 15.11.2017 було прийнято рішення про надання ЛМКП «Львівводоканал» спеціальних дозволів на користування надрами з метою видобування питних підземних вод з вказаних водозаборів.

Фактично самі дозволи було видано відповідачу набагато пізніше, у зв`язку з тим, що тривала процедура розрахунку збору за надання дозволу спеціалізованою установою - Українським державним геологорозвідувальним інститутом та власне сплата відповідачем збору за надання дозволу.

Після визначення розміру збору та сплати його відповідачем, належним чином оформлений дозвіл на користування надрами для родовища «Малечковичі» було отримано ЛМКП «Львівводоканал» 04.10.2017, а для родовищ «Бібрка» та «Глинна Наварія» - 06.03.2018.

При цьому, листом від 27.12.2017 за №Вд9053 відповідач повідомив Держгеонадра про проведені інститутом розрахунки збору за надання дозволу для родовищ «Бібрка» та «Глинна Наварія» та направив останньому по два примірники Угод про умови користування надрами. У відповідь на звернення відповідача, Держгеонадра повідомило про розрахункові рахунки, на які необхідно сплатити збір за надання дозволів. Суми такого збору за два родовища становили 959 300,00 грн. та 1 031 900,00 грн. та були сплачені відповідачем в повному обсязі 16.01.2018.

З огляду на вищенаведені фактичні обставини справи та положення чинного законодавства, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що оскільки у спірний період, за який позивач нараховує збитки за бездозвільне користування надрами по водозаборах «Бібрка» та «Глинна Наварія» (з 01.01.2018 по 05.03.2018), у відповідача вже було наявне позитивне рішення уповноваженого органу про видачу таких дозволів (наказ Державної служби геології та надр України №509 від 15.11.2017), а сам відповідач вчиняв активні дії щодо фактичного отримання цих дозволів, затримка у фактичному виготовленні дозволів відбулася не з вини останнього. Зважаючи на це, у діях відповідача відсутня вина у користуванні водозаборами «Бібрка» та «Наварія» без спеціального дозволу у період з 01.01.2018 по 05.03.2018, через що сума нарахованих позивачем збитків у розмірі 2 062 641,70 грн. не підлягає стягненню з відповідача. Суд першої інстанції також обґрунтовано врахував ту обставину, що ЛМКП «Львівводоканал» є комунальним підприємством, одним з основних видів діяльності якого є забір, очищення та постачання води, основна кількість якої розподіляється між населенням, школами, дитсадками, лікарнею, іншими бюджетними організаціями, відповідно, є необхідною для забезпечення діяльності зазначених установ та населення. Відтак, через специфіку своєї діяльності, відповідач не міг зупинити видобуток та постачання води населенню та установам у спірний період.

Вказані висновки, однак, неможливо застосувати до користування надрами ЛМКП «Львівводоканал» при заборі води з водозабору «Малечковичі» за період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

Як було зазначено вище, рішення про надання відповідачу спеціального дозволу на користування надрами для родовища «Малечковичі» було прийнято Державною службою геології та надр України 01.08.2017.

Таким чином, у спірний період відповідач здійснював користування надрами по водозбору «Малечковичі» як без спеціального дозволу, так і без рішення уповноваженого органу про видачу такого дозволу.

Той факт, що робота відповідача над виготовленням документації для отримання спеціального дозволу по об`єкту «Малечковичі» почалася ще з 2015 року, не звільняє його від обов`язку додержуватися положень чинного законодавства України, зокрема, Кодексу України про надра, та нести відповідальність в разі його порушення.

Надаючи оцінку діям відповідача у зазначений період суд звертає увагу на те, що дії контролюючих органів та установ щодо надання відповідачу погоджень для отримання дозволу останнім не були оскаржені чи визнані неправомірними. Таким чином, заперечення відповідача та покликання на тривалу бездіяльність державних органів щодо видачі спірного дозволу не може прийматися судом як встановлений факт, що перешкодив комунальному підприємству вчасно отримати дозвіл.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що спеціальний дозвіл на користування надрами на ділянці родовища «Малечковичі» (а.с. 57, т.1), який був виданий ЛМКП «Львівводоканал» пізніше, 04.10.2017, передбачає наступні вид та мету користування надрами: «Геологічне вивчення, у тому числі дослідно-промислова розробка питних підземних вод, затвердження запасів ДКЗ України», а не: «Видобування питних підземних вод для господарсько-питного водопостачання», як це зазначено у двох інших спеціальних дозволах.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що в частині вимог про стягнення суми збитків за бездозвільне користування надрами родовища «Малечковичі» в період з 01.01.2016 по 31.12.2016 відповідач не довів факту відсутності своєї вини у такому порушенні, як і не обґрунтував протиправну бездіяльність у спірний період державних органів при видачі спеціального дозволу по водозабору «Малечковичі».

Перевіряючи правильність здійсненого позивачем розрахунку суми збитків, суд першої інстанції обґрунтовано застосував тарифи, що діяли на момент виявлення порушення, а саме ставку рентної плати, яка діяла у 2016 році в розмірі 65,44 грн. за 100 куб.м води, у зв`язку з чим здійснив перерахунок заявленого позивачем розміру збитків за бездозвільне користування відповідачем надрами родовища «Малечковичі» в період з 01.01.2016 по 31.12.2016 (1 122 989,97 грн.) та визначив його в розмірі 870 819,57 грн.

Стосовно доводів скаржника про те, що планова перевірка діяльності відповідача, на підставі якої позивач нарахував відповідні збитки та подав позов у даній справі, була проведена під час дії мораторію на проведення таких перевірок, встановленого у Законі України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час проведення заходів нагляду (контролю) органами, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2017 за №1104, до переліку органів державного нагляду (контролю), на які не поширюється дія Закону України "Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" включено Держекоінспекцію та її територіальні органи (в частині здійснення у межах повноважень, передбачених законом, державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства щодо екологічної та радіаційної безпеки).

З акта перевірки №725/04/981 Державної екологічної інспекції у Львівській області вбачається, що підставами для спірної перевірки діяльності ЛМКП «Львівводоканал» були наказ від 09.11.2018 за №422-і/п та направлення від 09.11.2018 за №725. З виступу представника ЛМКП «Львівводоканал» в судових засіданнях випливає, що наказ Державної екологічної інспекції у Львівській області на проведення спірної перевірки ним не оскаржувався, а представники Державної екологічної інспекції у Львівській області були допущені до проведення спірної перевірки з огляду на положення постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2017 за №1104. Зі змісту акта перевірки (розділ 6 «Опис виявлених порушень») випливає, що предметом перевірки були питання додержання ЛМКП «Львівводоканал» вимог законодавства щодо екологічної безпеки.

Крім того, вказане порушення з боку відповідача було виявлено позивачем ще за результатами іншої, позапланової, перевірки в період з 13.09.2016 по 23.09.2016, однак не було усунено ним, а бездозвільне користування надрами продовжувалося і надалі.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у Державної екологічної інспекції у Львівській області були підстави для проведення відповідної перевірки, у зв`язку з чим її результати, зафіксовані в акті перевірки №725/04/981, враховуються при вирішенні спору у даній справі.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 277, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Львівської області від 02.05.2019 у справі №914/2436/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал" - без задоволення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови складено 20.08.2019.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік