ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"21" серпня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/949/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловська Ю.М.

при секретарі судового засідання: Горнович Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Кичун В.І (представник за довіреністю);

від відповідача: Шульга Ю.І. (самопредставництво, згідно витягу);

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Чарнокіт" (26332, Кіровоградська обл., Гайворонський р-н, смт. Салькове, вул. Павлова, 1);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Будівельна компанія „Дорлідер" (65025, Одеська обл., Комінтернівський р-н, 21-й км Старокиївського шляху, номер 30 „А");

про стягнення 2 694 569,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 01.04.2019 року до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю „Чарнокіт" (вх. ГСОО №968/19) до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю „Будівельна компанія „Дорлідер", в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором №03/18 від 16.02.2018р. в сумі 2 694 569,35 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №03/18 від 16.02.2018р., в частині своєчасної та повної сплати вартості отриманого товару за період з 01.12.2018 року по 28.12.2018 року, що стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду.

Ухвалою господарського суду від 24.04.2019 року, за даним позовом відкрито провадження у справі №916/949/19 за правилами загального позовного провадження, із призначенням проведення підготовчого засідання на 20.05.2019 року.

20.05.2019 року до суду від відповідача надійшло клопотання вх. ГСОО №9982/19 в якому заявник просив суд поновити йому строк для подання відзиву, оскільки в момент отримання ухвали суду, якою відповідачу було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву до 15.05.2019 року, директор підприємства перебував у відрядженні з 06.05.2019р. по 16.05.2019р., а тому не мав змоги надати відповідні розпорядження щодо правової позиції відповідача та підготування відзиву.

Одночасно з поданням вищезазначеної заяви відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву вх. ГСОО №9985/19

Розглянувши зазначене клопотання, у судовому засіданні від 20.05.2019 року судом було поновлено строк для подання відзиву на позовну заяву про що зазначено в протоколі судового засідання від 20.05.2019 року, а відповідний відзив долучено до матеріалів справи.

Так, згідно відзиву на позовну заяву вх. ГСОО №9985/19, ТОВ „Будівельна компанія „Дорлідер" з вимогами позивача не погоджується та вважає їх безпідставними, оскільки стверджує, що надані позивачем накладні не містять підписів посадових осіб відповідача, печатки товариства, як і підписів водіїв, які отримували вантажі, в зв`язку з чим, зазначає про невідповідність накладних, як первинних документів, вимогам закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Водночас, відповідач стверджує, що розрахунок суми позовних вимог здійснено позивачем невірно, оскільки згідно акту звірки на 01.11.2018р. існувала переплата у розмірі 501 969,00 грн., тоді як за період з 01.11.2018р. по 01.12.2018р. відповідачем було здійснено платежі на загальну суму 10 500 000,00 грн., а тому, за думкою відповідача, авансовий платіж на користь позивача склав 643 986,00 грн. За таких обставин, відповідач вважає позов необґрунтованим, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні від 20.05.2019 року судом було оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання, в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, на 12.06.2019 року.

10.06.2019 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив вх. ГСОО № 11623/19, згідно якої позивач не погоджується із доводами відповідача та наполягає на наявності обов`язку у відповідача сплатити кошти за отриманий товар, при цьому, посилаючись на положення ч.ч.1-2 ст. 334 ЦК України, з огляду на наявні залізничні накладні, стверджує про наявність обставин видачі вантажу вантажоодержувачу, яким може бути як покупець за договором, так і інша особа, а тому право власності на товар перейшло до позивача. При цьому, позивач стверджує, що видаткові накладні не підписані відповідачем, оскільки останні не були ним повернуті та звертає увагу суду на те, що за кожною залізничною накладною предмет та маса товару відповідають даним, які вказані у видаткових накладних, тоді як факт перевезення вантажу та отримання його вантажоотримувачем може бути підтверджений АТ „Укрзалізниця". Водночас, позивач звертає увагу суду, що відповідач по суті не заперечує проти обставин, що викладені в позові, а лише вважає сумнівними докази, що надані позивачем та посилається на невірний розрахунок ціни позову, проте не надає жодного контррозрахунку.

Ухвалою суду від 12.06.2019 року судом було відкладено підготовче засідання, відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, на 21.06.2019 року.

18.06.2019 року до суду від відповідача надійшла заява вх. ГСОО №12090/19, в якій просив суд провести підготовче засідання у справі, призначене на 12.06.2019 року о 15:30 год. без участі представника позивача. Крім того, у даній заяві позивач, зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

21.06.2019 року до суду від відповідача надійшло клопотання вх. ГСОО №12413/19, згідно якого відповідач просив суд, серед іншого, відкласти підготовче засідання.

Ухвалою суду від 21.06.2019 року, судом було постановлено ухвалу, в порядку ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої строк підготовчого провадження було продовжено до 23.07.2019 року. Крім того, даною ухвалою суду було відкладено підготовче засідання, відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, на 10.07.2019 року.

У судовому засіданні від 10.07.2019 року судом було повідомлено, що відповідь на відзив вх. ГСОО № 11623/19, подана позивачем з порушенням вимог, ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, а саме, без доказів надіслання відповідачу, в зв`язку з чим, в силу приписів ст. 170 Господарського процесуального кодексу України залишається судом без розгляду.

Ухвалою суду від 10.07.2019р., в порядку ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, підготовче провадження у даній справі було закрито та призначено розгляд справи по суті на 22.07.2019 року.

У судовому засіданні від 22.07.2019 року та від 12.08.2019 року судом було оголошено перерву у розгляді справи до 12.08.2019 року та 21.08.2019 року відповідно.

У судовому засіданні від 21.08.2019 року представником позивача, який приймав участь в засіданні суду в режимі відеоконференції, було повідомлено суду про направлення до Господарського суду Одеської області, шляхом поштового зв`язку, заяви про відмову від частини позовних вимог. При цьому, судом було запропоновано позивачу надати примірник відповідної заяви шляхом електронного зв`язку, однак представником позивача було зазначено про неможливість її надіслання, оскільки у даному судовому засіданні відповідна заява у нього відсутня.

З огляду на зазначене вище суд зазначає, що за приписами ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України, відмова від позову зазначається в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Між тим, оскільки станом на момент ухвалення судового рішення відповідна заява від позивача не надходила до суду, а процесуальний строк розгляду справи закінчується 21.08.2019 року, суд дійшов висновку про відсутність можливості надання правової оцінки відповідній заяві, в зв`язку з чим, за її відсутності у письмовому вигляді на момент ухвалення рішення, суд позбавлений можливості здійснити закриття провадження у справі в частині позовних вимог з постановленням відповідної ухвали суду та здійснює розгляд позовних вимог в первісній редакції.

При цьому суд зазначає, що в силу приписів ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачуваних цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 142 ГПК України).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданн. Позовна заява, серед іншого, повинна містити обґрунтований розрахунок сум, що стягуються (ч. 3 ст. 162 ГПК України). При цьому ч. 2 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Отже, дотримання вищезазначених норм Господарського процесуального кодексу України дисциплінує позивача, як ініціатора судового процесу, стимулює його належно користуватись своїми процесуальними правами та сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Водночас, у судовому засіданні від 21.08.2019 року представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні від 21.08.2019 року проти позову заперечував та просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні 21.08.2019р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 02.09.2019р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності зі статтею 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. Аналогічні положення щодо договору поставки містяться і у ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Як встановлено матеріалами справи, 16.02.2018 року між ТОВ „Чарнокіт" (продавець) та ТОВ „БК „Дорлідер" (покупець) укладено договір № 03/18 (надалі - договір), згідно умов якого продавець зобов`язується передати у власність покупця щебінь гранітний, що іменується надалі „продукція" або „товар", згідно додатків, які є невід`ємною частиною даного договору, а покупець зобов`язується прийняти продукцію та сплатити її на умовах даного договору.

Відповідно до п. 2.1 договору, кількість товару буде визначатися в метричних тонах.

Положеннями пп. 4.1-4.2 договору передбачено, що базисні умови поставки зазначаються в додатках. Умови поставки: самовивіз зі складу продавця.

За умовами п. 5.1 договору, ціна на продукцію встановлюється в національній валюті України та зазначається в додатках.

Згідно п. 6.1 договору, розрахунок здійснюється за кожну погоджену партію продукції грошовими коштами в безготівковому порядку в національній валюті України у вигляді 100% передплаті на розрахунковий рахунок продавця.

У відповідності до умов п. 7.1 договору, для здійснення приймання товару продавець надає покупцю наступні документи: рахунок в 1-му примірнику на партію товару; видаткову накладну; паспорт на продукцію; податкову накладну.

Відповідно до п. 7.4 договору, у всьому іншому, що непередбачено цим договором, приймання товару за кількістю та якістю регламентується Інструкцією про порядок приймання продукції ВТП і товарів народного споживання за кількістю, затверджена Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.65 р. №П-6 з наступними змінами та доповненнями, та Інструкцією про порядок приймання ВТП та товарів народного споживання за якістю, затверджена Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.66 р. №П-7 з наступними змінами та доповненнями, з урахуванням особливостей приймання даного виду продукції.

Положеннями п. 10.1 договору передбачено, що жодна із сторін не має права передавати свої права за даним договором третій особі без письмової згоди іншої сторони.

За умовами п. 10.3 договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

У відповідності до специфікації №4 від 05.07.2018 року, яка є додатком до договору №03/18 від 16.02.2018 року, найменуванням продукції є щебінь фр.0*5 (відсів) кількістю 3000 т загальною вартістю 195 000,00 грн., щебінь фр. 20*40 кількістю 3000 т загальною вартістю 420 000,00 грн. та щебінь фр.5*20 кількістю 3000 т загальною вартістю 450 000,00 грн.

Згідно наявної специфікації №5 від 05.07.2018 року, яка є додатком до договору №03/18 від 16.02.2018 року, найменуванням продукції є щебінь фр.5*10 кількістю 5000 т загальною вартістю 800 000,00 грн., щебінь фр. 10*20 кількістю 5000 т загальною вартістю 800 000,00 грн. та щебінь фр.0*5 (відсів) кількістю 5000 т загальною вартістю 400 000,00 грн.

Водночас, у зазначених вище специфікаціях містяться відомості: продавець ТОВ „Чарнокіт", 26333, смт Сальково, вул. Павлова, 1 Гайворонський р-н, Кіровоградська обл., код підприємства 4723. Умови поставки - самовивіз.

Як стверджує позивач, всього за період з 01.12.2018 року по 28.12.2018 року ТОВ „БК „Дорлідер" було отримано у власність товар на загальну суму 5 664 569,35 грн. При цьому, позивач наполягає, що поставка товару була здійснена шляхом самовивозу автотранспортом та залізничним транспортом, про що ТОВ „Чарнокіт" надано видаткові накладні та залізничні накладні (том І а.с. 24-146).

Водночас, судом встановлено, що в матеріалах справи містяться видаткові накладні (том І а.с. 147-148) в яких містяться відомості щодо поставки товару щебінь за договором №65/17 від 04.12.2017 року.

При цьому, позивач наполягає, що за даними бухгалтерського обліку за поставлений товар, відповідач сплатив грошові кошти лише у розмірі 2 970 000,00 грн., в зв`язку з чим за підрахунком позивача за ТОВ „БК „Дорлідер" рахується заборгованість у розмірі 2 694 569,35 грн.

Разом з тим, як встановлено судом, згідно наданих позивачем платіжних доручень (том І а.с. 154-158) на загальну суму 2970 000,00 грн. у відповідності до зазначеного в них призначення платежу грошові кошти у сумі 1 970 000,00 грн. були сплачені за щебінь на підставі договору №03/18 від 16.02.2018р., а грошові кошти у сумі 1 000 000,00 грн. за щебінь згідно договору №65/17 від 04.12.2017р.

Водночас, в матеріалах справи наявні платіжні доручення, які надані відповідачем (том ІІ а.с. 20-21), з яких вбачається, що ТОВ „БК „Дорлідер" 07.11.2018р. та 08.11.2018р. було здійснено перерахування грошових коштів у розмірі 2 000 000,00 грн. за щебінь згідно договору №03/18 від 16.02.2018 року. Крім того, в матеріалах справи також наявні платіжні доручення на загальну суму 8 500 000,00 грн. (том ІІ а.с. 8-19), згідно яких вбачається, що відповідачем було здійснено перерахування грошових коштів у зазначеній сумі позивачу за щебінь згідно договору №65/17 від 04.12.2017р.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно п. 1 ст. 628 цього кодексу, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Разом з тим, надаючи правову оцінку твердженням позивача з приводу виконання ним обов`язку щодо передачі товару відповідачу за договором №03/18 від 16.02.2018 року в аспекті спірних правовідносин, суд виходить безпосередньо із умов укладеного між сторонами договору, як джерела матеріального права та зазначає таке:

Положеннями ст. 694 Цивільного кодексу України визначено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Як вище встановлено судом, положеннями пп. 4.1-4.2 договору №03/18 від 16.02.2018 року встановлено, що базисні умови поставки зазначаються в додатках. Умови поставки: самовивіз зі складу продавця.

При цьому, суд зазначає, що за загальним правилом під поставкою товару шляхом самовивозу зі складу продавця розуміється такий спосіб поставки товару, відповідно до якого покупець самостійно здійснює перевезення товару, що закуповується, яка реалізується покупцем шляхом вивезення товару зі складу продавця власними силами - власним транспортом або через пункти видачі інших компаній.

Отже, з огляду на умови укладеного між сторонами договору, вивезення товару мало бути здійснено силами ТОВ „БК „Дорлідер", як покупця товару за договором №03/18 від 16.02.2018р. зі складу продавця.

Однак, з наданих позивачем накладних вбачається, що поставка товару здійснювалась автотранспортом - склад готової продукції та залізничним транспортом.

Водночас, ч. 2 ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (із змінами та доповненнями), первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Разом з тим, надані позивачем видаткові накладні щодо передачі товару на складі готової продукції, вивезення якого, як стверджує позивач здійснювалось автотранспортом, не містять підпису особи відповідача щодо засвідчення господарської операції щодо отримання такого товару. При цьому, додані до відповідних накладних реєстри також не містять відомостей щодо підпису отримувача, більш того відсутні відомості і щодо особи водія чи перевізника.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, з огляду на зазначене, суд доходить висновку, що видаткові накладні №№5020, 5021 від 01.12.2018р., № 5024 від 02.12.2018р., №5032 від 03.12.2018р., №5048 від 04.12.2018р., №5171 від 13.12.2018р., № 5186 від 14.12.2018р., №5214 від 17.12.2018р., № 5225 від 18.12.2018р., №5275 від 21.12.2018р., №5289 від 22.12.2018р., №5290 від 23.12.2018р., №5294 від 24.12.2018р. не засвідчують факту передачі позивачем за відповідними накладними спірного товару відповідачу.

З приводу видаткових накладних на спірний товар, поставка якого здійснювалась залізничним транспортом, суд зазначає, що наявність залізничних накладних, з огляду на відсутність відомостей у видаткових накладних щодо отримання такого товару відповідачем, також не можуть бути належним доказом передачі позивачем за відповідними накладними спірного товару відповідачу.

При цьому суд зазначає, що відповідно до положень ст. 23 Статуту залізниць України, відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій. Для посвідчення прийняття вантажу до перевезення станція видає відправнику квитанцію. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених Правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів. Станції видають вантажовідправникам бланки накладних (комплектів перевізних документів) за плату згідно з тарифом.

У відповідності до положень ст. 48 Статуту залізниць України, вантажі видаються на станції призначення одержувачу, зазначеному у накладній, після внесення усіх належних залізниці платежів.

Так, із наданих до матеріалів справи залізничних накладних вбачається, що одержувачем спірного вантажу є особи відмінні від товариства відповідача, тоді як власником вантажу визначено ТОВ „БК „Дорлідер".

Однак, матеріали справи не містять доказів, які б засвідчували надання повноважень на здійснення будь-яких розпорядчих дій з боку покупця щодо отримання та здійснення перевезення спірного товару іншою особою та щодо зміни безпосередньо способу поставки товару у інший спосіб ніж визначений умовами договору №03/18.

Більш того, з наданих накладних не вбачається відомостей щодо отримання вантажу будь-якою особою.

Суд не приймає посилання відповідача на ч. 2 ст. 664 Цивільного кодексу України як на підставу переходу права власності на спірний товар від позивача до відповідача в момент передачі товару залізниці для перевезення, оскільки вказана норма закону передбачає момент виконання обов`язку продавця по передачі товару покупцеві, а не момент переходу права власності, а надані позивачем копії видаткових накладних не можуть слугувати беззаперечним доказом виконання позивачем своїх обов`язків перед відповідачем, оскільки умовами договору визначено, що поставка товару здійснюється шляхом самовивозу зі складу продавця.

Разом з тим, суд критично відноситься до тверджень позивача про відсутність заперечень у відповідача щодо спірних поставок, оскільки відповідач у відзиві на позов з позовними вимогами не погоджується, та, зокрема, заперечує щодо підписання з боку відповідача накладних, в зв`язку з чим вважає їх не належними доказами поставки товару на загальну суму 5 664 569,35 грн. протягом періоду з 01.12.2018р. по 28.12.2018р.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ „Чарнокіт" у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

2.Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02 вересня 2019 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська