ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2019 р. Справа№ 911/359/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Кропивної Л.В.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 22.08.2019

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп»

на рішення Господарського суду Київської області від 16.05.2019 (повний текст складено 28.05.2019)

у справі №911/359/19 (суддя Рябцева О.О.)

за позовом Фізичної особи - підприємця Лазорика Василя Михайловича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп»

про стягнення грошових коштів

1. Зміст позовних вимог та заперечень

1.1. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення 592500,24 грн, з яких: 250391,84 грн боргу, 279681,40 грн інфляційних втрат та 62427,00 грн 3% річних.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням господарського суду Київської області від 26.11.2018 у справі №911/1878/18 встановлено неналежне виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого позивачем товару за накладними на підставі договору, укладеного в усній формі, у зв`язку з чим за порушення відповідачем грошового зобов`язання позивач просив суд стягнути з відповідача 250391,84 грн боргу, 279681,40 грн інфляційних втрат та 62427,00 грн 3% річних, всього 592500,24 грн, посилаючись на ст.625 Цивільного кодексу України.

1.3. У подальшому 25.03.2019 позивачем подано до місцевого суду заяву, в якій він відмовляється від позовних вимог про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 250391,84 грн; 13.05.2019 від позивача до місцевого суду надійшла заява, в якій він зменшує свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та 3% річних та просить суд стягнути з відповідача 245564,62 грн інфляційних втрат та 50069,00 грн 3% річних. Вказані заяви прийняті місцевим судом.

1.4. Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві та письмових поясненнях зазначив, що не погоджується із позовними вимогами в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач повторно звернувся в суд про стягнення боргу за тими ж видатковими накладними, за якими вже отримав кошти, а тому просив закрити провадження у справі.

Щодо строків оплати та нарахування санкцій відповідач вказував, що позивач здійснив поставку товару згідно видаткових накладних без вказівки на договір, в яких не зазначено строки оплати, а тому обов`язок щодо оплати у відповідача виникає в порядку ст.530 Цивільного кодексу України, тобто після виставлення вимоги. Таким чином, за твердженням відповідача, у даному випадку потрібно керуватись нормами ст.530 Цивільного кодексу України щодо строків оплати та періодів нарахування будь-яких санкцій.

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судами

2.1. Рішенням Господарського суду Київської області від 26.11.2018 у справі 911/1878/18 позов Фізичної особи-підприємця Лазорика Василя Михайловича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп» про стягнення 689157,44 грн заборгованості задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп» на користь Фізичної особи-підприємця Лазорика Василя Михайловича 689157,44 грн заборгованості та 10337,36 грн судового збору.

Рішення Господарського суду Київської області у справі №911/1878/18 набрало законної сили.

2.2. Судом у справі №911/1878/18 було встановлено, що позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товари на загальну суму 939549,28 грн згідно наступних видаткових та товарно-транспортних накладних: ВН №2 та ТТН №Р2 від 26.10.2016 на суму 375960,17 грн, ВН №5 та ТТН №Р5 від 29.10.2016 на суму 262920,00 грн, ВН №4 та ТТН №Р4 від 14.11.2016 на суму 225233,11 грн, ВН №2 від 27.03.2017 на суму 75436,00 грн.

У зазначених видаткових накладних відсутнє посилання на договір №1І034410 від 16.09.2016.

Відповідачем здійснено оплати за товар з посиланнями у призначенні платежу: «оплата за ТНС зг. дог. 1І034410 від 16.09.16 ПДВ 20% 833.33 ())» на загальну суму 250391,44 грн.

Між сторонами існує договір поставки в усній формі, наявність якого підтверджується прийняттям зобов`язання шляхом його виконання.

У рішенні Господарського суду Київської області у справі №911/1878/18 від 26.11.2018 також вказано, що обов`язок відповідача з оплати вартості отриманого товару за спірними накладними, в силу приписів ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, виник одразу після його прийняття.

2.3. Оскільки відповідачем було порушено грошове зобов`язання за видатковими накладними №2 від 26.10.2016 на суму 375960,17 грн, №5 від 29.10.2016 на суму 262920,00 грн, №4 від 14.11.2016 на суму 225233,11 грн, №2 від 27.03.2017 на суму 75436,00 грн, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача за вказаними видатковими накладними.

2.4. Місцевим судом встановлено, що відповідно до банківських виписок по рахунку позивача за загальний період з 01.12.2016 по 28.02.2019, відповідачем були здійснено оплати на загальну суму 250391,44 грн, а саме: 14.12.2016 на суму 22891,44 грн, 14.02.2017 на суму 100000,00 грн, 18.05.2017 на сум 50000,00 грн, 07.08.2017 на суму 10000,00 грн, 23.10.2017 на суму 50000,00 грн, 17.01.2018 на суму 5000,00 грн, 26.03.2018 на суму 5000,00 грн, 25.04.2018 на суму 2500,00 грн, 07.06.2018 на суму 5000,00 грн.

Також після стягнення рішенням Господарського суду Київської області від 26.11.2018 у справі №911/1878/18 з відповідача заборгованості у розмірі 689157,44 грн та судового збору у розмірі 10337,36 грн відповідачем було 11.02.2019 здійснено оплати у сумі 10337,36 грн та у сумі 689157,44 грн.

Таким чином, місцевий суд зазначив, що встановлена рішенням суду заборгованість у сумі 689157,44 грн за видатковими накладними №2 від 26.10.2016 на суму 375960,17 грн, №5 від 29.10.2016 на суму 262920,00 грн, №4 від 14.11.2016 на суму 225233,11 грн, №2 від 27.03.2017 на суму 75436,00 грн, повністю сплачена відповідачем 11.02.2019.

Отже, місцевим судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині здійснення своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

2.5. Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних.

Так, позивач, враховуючи прийняту місцевим судом заяву про зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідача 50069,00 грн 3% річних та 245564,62 грн інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача за видатковими накладними №5 від 29.10.2016, №4 від 14.11.2016 та №2 від 27.03.2017, з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат, за загальний період з 30.10.2016 по 11.02.2019, а саме - з 30.10.2016 по 14.11.2016 на суму 269920,00 грн, з 15.11.2016 по 14.12.2016 на суму 488153,11 грн, з 15.12.2016 по 14.02.2017 на суму 465261,00 грн, з 15.02.2017 по 27.03.2017 на суму 365261,00 грн, з 28.03.2017 по 18.05.2017 на суму 440697,00 грн, з 19.05.2017 по 07.08.2017 на суму 390697,00 грн, з 08.08.2017 по 23.10.2017 на суму 380697,00 грн, з 24.10.2017 по 17.01.2018 на суму 330697,00 грн, з 18.01.2018 по 26.03.2018 на суму 325697,00 грн, з 27.03.2018 по 25.04.2018 на суму 320697,00 грн, з 26.04.2018 по 07.06.2018 на суму 318197,00 грн, з 08.06.2018 по 11.02.2019 на суму 313197,00 грн.

3. Короткий зміст рішення місцевого суду

3.1. Рішенням Господарського суду Київської області від 16.05.2019 у справі №911/359/19 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп» на користь Фізичної особи-підприємця Лазорика Василя Михайловича 206146,13 грн інфляційних втрат, 50069,00 грн 3% річних та 3843,23 грн судового збору. Провадження у справі в частині стягнення 250391,84 грн боргу закрито. В іншій частині позову відмовлено.

3.2. Обґрунтовуючи оскаржуване рішення, місцевий суд вказав, що судом у справі №911/1878/18 було встановлено, що між сторонами укладено договір поставки в усній формі.

Позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товари на загальну суму 939549,28 грн згідно наступних видаткових та товарно-транспортних накладних: ВН №2 та ТТН №Р2 від 26.10.2016 на суму 375960,17 грн, ВН №5 та ТТН №Р5 від 29.10.2016 на суму 262920,00 грн, ВН №4 та ТТН №Р4 від 14.11.2016 на суму 225233,11 грн, ВН №2 від 27.03.2017 на суму 75436,00 грн. Вказані обставини, з урахуванням ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді даної справи доказуванню не підлягають.

Враховуючи наведене, місцевий суд дійшов висновку, що обов`язок відповідача з оплати вартості отриманого товару за спірними накладними, відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, виник одразу після його прийняття.

При цьому, місцевий суд зазначив, що встановлена рішенням суду у справі №911/1878/18 заборгованість у сумі 689157,44 грн за видатковими накладними №2 від 26.10.2016 на суму 375960,17 грн, №5 від 29.10.2016 на суму 262920,00 грн, №4 від 14.11.2016 на суму 225233,11 грн, №2 від 27.03.2017 на суму 75436,00 грн, повністю сплачена відповідачем 11.02.2019, що свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині здійснення своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Проте, здійснивши перерахунок заявлених позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, сум 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача за видатковими накладними №5 від 29.10.2016, №4 від 14.11.2016 та №2 від 27.03.2017, з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат, за загальний період з 30.10.2016 по 11.02.2019, місцевий суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у зв`язку з невірним розрахунком позивача.

Провадження у справі щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 250391,84 грн боргу закрито на підставі п.4 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

4.1. Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача 206146,13 грн інфляційних втрат, 50069,00 грн 3% річних та 3843,23 грн судового збору та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в цій частині.

4.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим судом при прийнятті оскаржуваного рішення невірно застосовано норми матеріального права.

Так, за твердженням відповідача, місцевий суд застосував норму закону, яка не підлягала застосуванню - ст.692 Цивільного кодексу України та не застосував норму закону, яка підлягала застосуванню - ст.530 Цивільного кодексу України.

На думку відповідача, видаткові накладні №2 від 26.10.2016 на суму 375960,17 грн, №5 від 29.10.2016 на суму 262920,00 грн, №4 від 14.11.2016 на суму 225233,11 грн, №2 від 27.03.2017 на суму 75436,00 грн, згідно яких позивачем поставлено та відповідачем прийнято товари, враховуючи положення п.1 ст.207 Цивільного кодексу України, є письмовим правочином, в якому строк виконання зобов`язання по оплаті не встановлено.

Скаржник вважає, що в даному випадку застосуванню підлягають положення ст.530 Цивільного кодексу України, згідно якої кредитор має право вимагати виконання боржником зобов`язання по оплаті у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, а оскільки позивач до відповідача вимогу не виставляв, тому неможливо встановити дату закінчення семиденного строку на оплату товару та дату, з якої у відповідача виник обов`язок по оплаті товару.

5. Доводи учасників справи щодо апеляційної скарги

5.1. Позивач у поданому відзиві проти доводів апеляційної скарги заперечив та просив відмовити апелянту в її задоволенні.

Позивач зазначає, що рішенням Господарського суду Київської області від 26.11.2018 у справі №911/1878/18, зокрема, було встановлено, що загальні положення ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

При цьому, позивач вказує, що відповідач погодився із вказаною правовою позицією, рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2018 у справі №911/1878/18 не оскаржував та виконав у добровільному порядку.

5.2. Відповідачем подано заперечення на відзив на апеляційну скаргу 16.08.2019, після закінчення строку, встановленого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2019 на подачу заперечення на відзив (не пізніше 02.08.2019). Апеляційний суд, з урахуванням положень ст.119 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою суду від 22.08.2019 відмовив відповідачу у продовженні строку для подання заперечення на відзив на апеляційну скаргу, тому апеляційний суд залишає подані відповідачем заперечення на відзив на апеляційну скаргу без розгляду.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

6.1. 14.06.2019 відповідач звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду від 16.05.2019 у справі №911/359/19.

6.2. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп» на рішення Господарського суду Київської області від 16.05.2019 у справі №911/359/19, розгляд справи призначено на 22.08.2019 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Смірнова Л.Г., судді: Руденко М.А., Дідиченко М.А.

6.3. У зв`язку з перебуванням суддів Руденко М.А. та Дідиченко М.А., які входять до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами у відпустках, згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2019 для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Смірнова Л.Г., судді: Кропивна Л.В., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2019 справу №911/359/19 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

6.4. У судове засідання 22.08.2019 з`явився уповноважений представник відповідача. Представник позивача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

6.5. Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення місцевого суду від 16.05.2019 у справі №911/359/19 скасувати.

7. Застосоване законодавство

7.1. Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

7.2. Згідно з ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

7.3. Відповідно до ст.525, ч.1 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

7.4. Згідно зі ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

7.5. Відповідно до ст.625 боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

8. Позиція апеляційного суду

8.1. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

8.2. Як вірно зазначено місцевим судом, рішенням Господарського суду Київської області від 26.11.2018 у справі №911/1878/18 було встановлено, що між сторонами укладено договір поставки в усній формі.

Позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товари на загальну суму 939549,28 грн згідно наступних видаткових та товарно-транспортних накладних: ВН №2 та ТТН №Р2 від 26.10.2016 на суму 375960,17 грн, ВН №5 та ТТН № Р5 від 29.10.2016 на суму 262920,00 грн, ВН №4 та ТТН №Р4 від 14.11.2016 на суму 225233,11 грн, ВН №2 від 27.03.2017 на суму 75436,00 грн.

Вказані обставини, з урахуванням ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді даної справи доказуванню не підлягають.

8.3. Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що оскільки рішенням суду від 26.11.2018 у справі №911/1878/18 встановлено, що між сторонами укладено договір поставки в усній формі, обов`язок відповідача з оплати вартості отриманого товару за спірними накладними, відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, виник одразу після його прийняття.

Так, враховуючи положення ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено в п.7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

8.4. Як вже було зазначено вище та вбачається з матеріалів справи, відповідно до банківських виписок по рахунку позивача за загальний період з 01.12.2016 по 28.02.2019, відповідачем були здійснено оплати на загальну суму 250391,44 грн, а саме: 14.12.2016 на суму 22891,44 грн, 14.02.2017 на суму 100000,00 грн, 18.05.2017 на сум 50000,00 грн, 07.08.2017 на суму 10000,00 грн, 23.10.2017 на суму 50000,00 грн, 17.01.2018 на суму 5000,00 грн, 26.03.2018 на суму 5000,00 грн, 25.04.2018 на суму 2500,00 грн, 07.06.2018 на суму 5000,00 грн.

Також після стягнення рішенням Господарського суду Київської області від 26.11.2018 у справі №911/1878/18 з відповідача заборгованості у розмірі 689157,44 грн та судового збору у розмірі 10337,36 грн, відповідачем 11.02.2019 було здійснено оплати у сумі 10337,36 грн та у сумі 689157,44 грн.

Таким чином, місцевий суд вірно зазначив, що встановлена рішенням суду заборгованість у сумі 689157,44 грн за видатковими накладними №2 від 26.10.2016 на суму 375960,17 грн, №5 від 29.10.2016 на суму 262920,00 грн, №4 від 14.11.2016 на суму 225233,11 грн, №2 від 27.03.2017 на суму 75436,00 грн, повністю сплачена відповідачем 11.02.2019.

Отже, судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині здійснення своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Тому, враховуючи положення 625 Цивільного кодексу України, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, останній зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Апеляційний суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, здійснений місцевим судом, з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат за видатковими накладними №2 від 26.10.2016 на суму 375960,17 грн, №5 від 29.10.2016 на суму 262920,00 грн, №4 від 14.11.2016 на суму 225233,11 грн, №2 від 27.03.2017 на суму 75436,00 грн, зазначає, що останній є арифметично вірним - стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 206146,13 грн інфляційних втрат, 50069,00 грн 3% річних у межах заявленого позивачем періоду.

8.5. При цьому, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта, що в даному випадку до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст.530 Цивільного кодексу України, оскільки термін виконання зобов`язання, що виникає з правовідносин поставки (купівлі-продажу) чітко встановлений спеціальною нормою права - ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України - покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

9. Висновки апеляційного суду

9.1. На підставі викладеного вище, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення місцевого суду згідно зі ст.277 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп» на рішення Господарського суду Київської області від 16.05.2019 у справі №911/359/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 16.05.2019 у справі №911/359/19 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп».

4 Матеріали справи №911/359/19 повернути до Господарського суду Київської області.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 30.08.2019

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді Л.В. Кропивна

В.В. Сулім