ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/515/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюка І.Г.

суддів: Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Сільськогосподарського підприємства «ВЕККА» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю

на рішення Господарського суду Одеської області від 13.05.2019, прийняте суддею Степановою Л.В., м. Одеса, повний текст складено 17.05.2019,

у справі №916/515/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунапак Таврія»

до відповідача Сільськогосподарського підприємства «ВЕККА» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю

про стягнення 107 903,09 грн.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дунапак Таврія» звернулося з позовом до Сільськогосподарського підприємства «ВЕККА» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю, в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача борг у загальній сумі 107903,09 грн., з яких: 91161,73 грн. основної заборгованості, 10908,56 грн. пені, 4923,80 грн. інфляційних втрат та 909 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Дунапак Таврія» посилається на неналежне виконання Сільськогосподарським підприємством «ВЕККА» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю умов укладеного між сторонами договору поставки №ТА001871-18 від 29.01.2018 щодо своєчасної оплати отриманого товару.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.05.2019 у справі № 916/515/19 позов задоволено частково; стягнуто з Сільськогосподарського підприємства «ВЕККА» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунапак Таврія» 71161,73 грн. основного боргу, 10250,08 грн. пені, 854,17 грн. 3% річних, 3418,09 грн. інфляційних втрат, а також 1881,49 грн. судового збору та 8000 грн. витрат на правничу допомогу; в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунапак Таврія» про стягнення з Сільськогосподарського підприємства «ВЕККА» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю 20000 грн. основного боргу, 658,48 грн. пені, 54,83 грн. 3% річних та 1505,71 грн. інфляційних втрат відмовлено; судові витрати по сплаті судового збору у сумі 635,24 грн. покладено на позивача.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Сільськогосподарське підприємство «ВЕККА» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 13.05.2019 у справі №916/515/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Сільськогосподарське підприємство «ВЕККА» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю, зазначає, що у відповідності до п. 6.1 Договору поставки № ТА00187-18, постачальник надає супровідні документи на товар: рахунок-фактуру. видаткову накладну на товар, товарно-транспортну накладну, сертифікат якості на товар виданий Постачальником.

З урахуванням вимог п. п. 3.2., 6.1. Договору, при розгляді справи, суд першої інстанції повинен перш за все встановити факт прийняття товару Відповідачем, що зроблено не було.

Окрім цього, судом першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що у Відповідача настав момент сплати за товар, оскільки Позивачем не надано суду доказів виконання ним умов Договору, зокрема, матеріали справи не містять рахунок на сплату.

Разом з тим, судом першої інстанції не було надано правової оцінки дотримання Позивачем Договору поставки.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.07.2019 поновлено Сільськогосподарському підприємству «ВЕККА» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 13.05.2019 у справі № 916/515/19.

Відкрито апеляційне провадження у справі № 916/515/19 за апеляційною скаргою Сільськогосподарського підприємства «ВЕККА» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю на рішення Господарського суду Одеської області від 13.05.2019.

Встановлено розгляд апеляційної скарги Сільськогосподарського підприємства «ВЕККА» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю на рішення Господарського суду Одеської області від 13.05.2019 у справі № 916/515/19 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно з частино тринадцятою статті 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 7 статті 252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з частиною другою статті 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, копію вищевказаної ухвали суду від 08.07.2019 позивачем та відповідачем отримано 17.07.2019.

Однак, станом на 03.09.2019 до суду не надійшло клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 ГПК України, створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною першою статті 273 ГПК України.

Відповідно до приписів статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог статті 282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дунапак Таврія» (позивач, Продавець) та Сільськогосподарським підприємством «ВЕККА» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (відповідач, Покупець) укладено договір поставки №ТА001871-18 (далі договір) відповідно до умов якого Постачальник бере на себе зобов`язання поставляти і передавати у власність Покупцю, а Покупець приймати та здійснювати оплату гофрокартонної продукції (надалі-Товар) на умовах визначених договором (п.1.1. договору).

Згідно пункту 1.4. договору, Постачальник зобов`язується поставляти товар окремими партіями, оформленими видатковими накладними, а Покупець зобов`язаний приймати оплачувати такий товар. Під партією товару вважається кількість товару, відвантажена в один транспортний засіб. Обсяг партії визначається у видатковій накладній.

Ціни на Товар вказуються у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору, а також у рахунках-фактурах, видаткових та податкових накладних Постачальника. У ціну товару входить вартість упаковки та маркування (п.2.1. договору).

Датою отримання Товару є дата підписання товаротранспортної накладної та/або видаткової накладної Покупцем (уповноваженою особо Покупця) або дата доставки Товару силами Постачальника (п.3.1. договору).

Пунктом 3.2. договору сторони передбачили, що Покупець зобов`язаний здійснити попередню оплату партії товару у розмірі 100% від вартості замовленої партії товару згідно узгодженої Заявки - Замовлення або рахунку, якщо інше не передбачено додатком до договору.

Відповідно до п.3.4. договору датою виконання зобов`язань Покупця з оплати товару є дата зарахування грошових коштів на поточний банківський рахунок Постачальника. Всі грошові кошти, які надійшли від Покупця на банківський рахунок Постачальника, зараховуються як оплата за останню неоплачену поставлену партію товару.

Пунктом 8.2. договору сторони встановили, що за порушення строків оплати товару Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості поставленого, але неоплаченого в термін товару за кожний календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом усього періоду прострочення виконання зобов`язання до моменту здійснення оплати товару.

Згідно п.п. 12.1, 12.2 договору договір набирає чинності з дня його підписання обома Сторонами та діє до 31 грудня 2018 року включно. У разі якщо за 30 (тридцять) днів до закінчення терміну дії цього договору сторони письмово не повідомили одна одну про наміри розірвання цього договору, він автоматично вважається пролонгованим на кожний наступний рік.

29.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дунапак Таврія» та Сільськогосподарським підприємством «ВЕККА» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю укладено Додаткову угоду №1 до договору яким викладено п.3.2. договору у наступній редакції: «Покупець зобов`язаний здійснити післяоплату отриманої партії товару у розмірі 100% протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання товару шляхом перерахування коштів у гривнях на розрахунковий рахунок Постачальника.

21.09.2018 та 26.09.2018 між Постачальником і Покупцем були узгоджені і підписані Специфікації №2 та №3 до договору, які вступають в силу від дати підписання і діють до моменту підписання нової Специфікації.

Як вказує позивач, на виконання умов договору, згідно видаткової накладної №10544 від 02.10.2018 та товарно-транспортної накладної №10544 від 02.10.2018 поставлено відповідачу товару на суму 14728,13 грн.; згідно видаткової накладної №10705 від 05.02.2018 та товарно-транспортної накладної №10705 від 05.10.2019 поставлено відповідачу товару на суму 126433,60грн.

Відповідач за отриманий товар розрахувався частково у сумі 50000,00грн., що підтверджується наданими до матеріалів справи копією платіжного доручення №139 від 21.11.2018, у зв`язку з чим, станом на день подання позову до суду заборгованість відповідача за отриманий товар складає 91161,73грн.

За неналежне виконання умов договору щодо своєчасної оплати поставленого товару, позивач нарахував відповідачу пеню у сумі 10908,56 грн., а саме 2366,90грн. за період з 05.11.2018 по 22.11.2018 та 8541,66 грн. за період з 23.11.2018 по 26.02.2019.

Крім того позивачем нараховано відповідачу інфляційні витрати у сумі 1976,28 грн. за період з 05.11.2018 по 22.11.2018 та 2947,52 грн. за період з 23.11.2018 по 26.02.2019, що разом становить 4923,80 грн. та 3% річних у сумі 197,00 грн. за період з 05.11.2018 по 22.11.2018 та 712,00 грн. за період з 23.11.2018 по 26.02.2019, що разом становить 909,00 грн.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача 91161,73грн. основного боргу, 10908,56грн. пені, 4923,80грн. інфляційних витрат, 909,00грн. 3% річних.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог Сільськогосподарського підприємства «ВЕККА» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю відповідно до наступного.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, правовідносини сторін у даній справі виникли на підставі Договору, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом першої інстанції, На виконання умов договору, згідно видаткової накладної №10544 від 02.10.2018р. та товарно-транспортної накладної №10544 від 02.10.2018р. поставлено відповідачу товару на суму 14728,13грн.; згідно видаткової накладної №10705 від 05.02.2018р. та товарно-транспортної накладної №10705 від 05.10.2019р. поставлено відповідачу товару на суму 126433,60 грн.

Відповідач за отриманий товар розрахувався частково у сумі 70000,00 грн., про що свідчать надані позивачем копії платіжних доручень №139 від 21.11.2018р. на суму 50000,00 грн., №4769 від 26.02.2019 на суму 20000,00 грн., та виписки по рахунку позивача.

Таким чином сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на дату, що передує даті складання позовної заяви становить 71161,73 грн.

Місцевим господарським судом, вірно встановлено, що оскільки позивачем не було подано заяву про зменшення позовних вимог на 20000,00грн., то стягненню з відповідача за договором поставки №ТА001871-18 від 29.01.2018 підлягають 71161,73 грн.

В частині позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 20000,00 грн. судом відмовлено, що не оскаржується сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтю 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 10908,56 грн. пені за період з 05.11.2018. по 26.02.2019 слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 229 Господарського кодексу України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно п. 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ст. 612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

За приписами статті 230 Господарського кодексу України учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання штрафні (господарські) санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня). Згідно ч. 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 8.2. договору сторони встановили, що за порушення строків оплати товару Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості поставленого, але неоплаченого в термін товару за кожний календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом усього періоду прострочення виконання зобов`язання до моменту здійснення оплати товару.

Перевіривши розрахунок пені у сумі 10908,56 грн. за період з 05.11.2018 по 26.02.2019, судом першої інстанції здійснено власний розрахунок, який є вірним, отже стягненню з відповідача підлягає пеня у сумі 10250,08 грн.

Щодо стягнення з відповідача 4923,80 грн. інфляційних витрат, 909,00 грн. 3% річних за період з 05.11.2018 по 26.02.2019 слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у сумі 909,00 грн. за період з 05.11.2018 по 26.02.2019 та здійснивши власний розрахунок, суд зазначає, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних у сумі 854,17грн.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат у сумі 4923,80 грн. за період з 05.11.2018 по 26.02.2019, судом першої інстанції здійснено власний розрахунок, який є вірним, отже стягненню з відповідача підлягають інфляційні витрати у сумі 3418,09 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунапак Таврія» про стягнення з Сільськогосподарського підприємства «ВЕККА» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю заборгованості підлягають частковому задоволенню у сумі 85684,07грн. у тому числі 71161,73 грн. основного боргу, 10250,08 грн. пені, 854,17 грн. 3% річних, 3418,09 грн. інфляційних витрат.

Стосовно посилань скаржника, що у Відповідача не настав момент сплати за товар, оскільки Позивачем не надано суду доказів виконання ним умов Договору, зокрема, матеріали справи не містять рахунок на сплату, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Додаткової угоди №1 від 29.01.2018 до договору поставки № ТА001871, п.3.2. викладений у наступній редакції: Покупець зобов`язаний здійснити післяоплату отриманої партії товару у розмірі 100% протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання товару шляхом перерахування коштів у гривнях на розрахунковий рахунок Постачальника.

На виконання умов договору, згідно видаткової накладної №10544 від 02.10.2018 та товарно-транспортної накладної №10544 від 02.10.2018 відповідач прийняв товар на суму 14728,13 грн.; згідно видаткової накладної №10705 від 05.02.2018 та товарно-транспортної накладної №10705 від 05.10.2019 відповідач прийняв товар на суму 126433,60 грн.

Видаткова накладна №10544 від 02.10.2018, товарно-транспортна накладна №10544 від 02.10.2018, видаткова накладна №10705 від 05.02.2018 та товарно-транспортна накладна №10705 від 05.10.2019 підписані виконавчим директором Сільськогосподарського підприємства «ВЕККА» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю та скріплені печаткою, отже обов`язок сплати за поставлений товар виник у відповідача з моменту отримання товару, а сплата повинна була здійснюватися на розрахунковий рахунок позивача, який вказаний у договорі поставки № ТА001871, а також у видаткових накладних, крім того не пред`явлення рахунку на оплату товару з боку позивача, не є підставою для невиконання умов договору щодо повної оплати товару.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 13.05.2019 у справі № 916/515/19 є обґрунтованим та таким, що прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права та приходить до висновку, що підстави для його скасування відсутні.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на Сільськогосподарське підприємство «ВЕККА» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення Господарського суду Одеської області від 13.05.2019 у справі № 916/515/19 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського підприємства «ВЕККА» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю - залишити без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Сільськогосподарське підприємство «ВЕККА» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Головуючий суддя Філінюк І.Г.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Мишкіна М.А.