ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2019 року м. Дніпро Справа № 904/490/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач)

судді Кузнецов В.О., Чус О.В.

секретар Манчік О.О.

Учасники провадження у справі в судове засідання не з`явились, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну

скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юг-Сервіс-Плюс"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2019 року (повний текст складено 27.04.2019 року)

у справі № 904/490/19 (суддя - Татарчук В.О., м. Дніпро)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юг-Сервіс-Плюс", м. Кам`янське Дніпропетровської області

до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м. Кам`янське Дніпропетровської області

про визнання недійсним пункту 5.4.4. договору №17-0532-02 від 31.07.2017 року

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юг-Сервіс-Плюс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" про визнання недійсним пункту 5.4.4 Договору № 17-0532-02 від 31.07.2017 року, укладеного між позивачем та відповідачем.

Позовна заява мотивована тим, що окремі положення Договору суперечать вимогам статті 206 Господарського кодексу України та статті 651 Цивільного кодексу України, чим порушують охоронювані законом права та інтереси позивача.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована наступним:

- рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

- чинним законодавством чітко відокремлюються підстави для одностороннього розірвання договору та порядок його розірвання. Ці поняття є окремими та регулюються різними нормами законодавства;

- сторонами Договору узгоджена сама можливість його одностороннього розірвання та встановлено підстави для такого одностороннього розірвання (пункти 6.8, 6.14 Договору) та порядок такого одностороннього розірвання (пункт 5.4.4 Договору). При цьому без настання відповідних підстав для розірвання (пункти 6.8, 6.14 Договору) у відповідача була відсутня цивільна дієздатність по вчиненню одностороннього правочину щодо розірвання договору. Проте відповідач в порушення умов чинного законодавства та Договору, укладеного між сторонами вчинив відповідні дії по односторонньому розірванню договору без визначення поважних причин чи істотного порушення з боку позивача умов договору, чим підтвердив, що ним порушуються домовленості, досягнуті сторонами та викладені у пунктах 6.8, 6.14 Договору;

- реалізація права на одностороннє розірвання договору пов`язана із настанням і доведенням відповідних обставин, які б свідчили про істотне порушення іншою стороною умов договору у відповідності до вимог статті 652 Цивільного кодексу України, що відповідає умовам, викладеним в пунктах 6.8, 6.14 Договору;

- використання позивачем пункту 5.4.4 Договору без посилань на настання обставин, визначених у пунктах 6.8, 6.14 Договору, є таким, що порушує права позивача.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Посилається на те, що позивач в апеляційній скарзі не зазначає конкретних підстав, передбачених статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, ґрунтуючись на яких суд апеляційної інстанції має скасувати судове рішення. Розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і в разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі. У випадках, коли підстава для односторонньої зміни чи розірвання договору встановлена договором або законом, відповідна сторона договору може скористатися нею самостійно, без звернення до суду. За змістом укладеного між позивачем та відповідачем Договору, сторонами було узгоджено порядок його розірвання, зокрема, за ініціативою однієї із сторін, тобто в односторонньому порядку. При цьому, самостійною умовою та підставою такого розірвання є письмове повідомлення про це виконавця замовником за 30 днів до дати розірвання. Узгодження сторонами умови про право сторони на розірвання договору шляхом повідомлення іншої сторони про таку відмову за 30 днів до дати розірвання, слід розуміти як згоду сторін на розірвання договору за скасувальною обставиною (частина 2 статті 212 Цивільного кодексу України). Положення статті 651 Цивільного кодексу України надають можливість сторонам визначати підстави зміни або розірвання договору його умовами. Зазначене положення є загальною нормою права, яке поширюється і на господарські правовідносини. Таким чином, оспорювана позивачем умова договору щодо права на одностороннє розірвання договору жодним чином не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншим нормативно-правовим актам та не обмежує права чи інтереси позивача. Одностороння відмова від договору, право на яку встановлено пунктом 5.4.4 Договору не ставить припинення його дії в залежність від будь-яких дій виконавця, що спростовує посилання позивача на те, що реалізація права на одностороннє розірвання Договору пов`язана із встановленням і доведенням відповідних обставин, які б свідчили про істотне порушення іншою стороною умов договору.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить поновити строк на подання відзиву. Вказане клопотання мотивовано тим, що пропуск подання відзиву обумовлений відкриттям відносно відповідача провадження у справі про банкрутство та надходженням на адресу відповідача більше 260 заяв кредиторів із грошовими вимогами, які відповідача зобов`язано ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2019 року у справі № 904/2104/19 предметно розглянути та надати розпоряднику майна, кредиторам та суду свій висновок щодо визнання чи відхилення пред`явлених вимог. Таким чином, у зв`язку із великим навантаженням, відповідач був позбавлений можливості своєчасно реалізувати свої процесуальні права у поточних судових справах.

Відповідно до частини 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 18.07.2019 відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 16.08.2019 року.

Із відзивом на апеляційну скаргу відповідач звернувся до суду 21.08.2019 року.

Враховуючи наведені положення законодавства та обставини справи, апеляційний суд вважає за можливе поновити відповідачу процесуальний строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, оскільки у даному випадку строк на подання відзиву був пропущений відповідачем з поважних причин.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.07.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 22.08.2019 року.

Учасники провадження у справі наданими їм процесуальними правами не скористались та не забезпечили явку в судове засідання своїх повноважних представників, хоча про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників провадження у справі.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

31.07.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юг-Сервіс-Плюс" (Виконавець) та Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат" (Замовник) укладено Договір № 17-0532-02 про надання транспортних послуг (надалі - Договір).

Виконавець прийняв на себе зобов`язання власними силами надавати транспортні послуги по забезпеченню підрозділів Замовника з використанням БелАЗів згідно із заявками цехів та відділів (пункт 1.1 Договору).

Замовнику надано право розірвати цей Договір у односторонньому порядку, письмово попередивши про це Виконавця за 30 календарних днів до дати розірвання (пункт 5.4.4 Договору).

Усі спори, що виникають з цього Договору або пов`язані з ним, вирішуються шляхом проведення переговорів між сторонами (пункт 8.1 Договору).

Договір набуває чинності з 01.08.2017 року та діє до 31.08.2020 року (пункт 10.1 договору).

Після підписання Договору усі попередні переговори по ньому - листування, протоколи про наміри з питань, що так або інакше стосуються Договору, втрачають юридичну силу, але можуть братися до уваги при трактуванні умов цього Договору (пункт 10.6 Договору).

Звертаючись із даним позовом до місцевого господарського суду, позивач в позовній заяві посилався на те, що нормами діючого законодавства не передбачено право сторони договору прийняти рішення про одностороннє розірвання договору без наявності на вчинення даної дії відповідних підстав або умов. За законом розірвання договору передбачається у двох можливих формах - або за згодою сторін, що відповідно оформлюється угодою, або за рішенням суду.

Розглянувши позовні вимоги, суд першої інстанції залишив їх без задоволення. При цьому суд виходив з того, що наявність підписів уповноважених осіб позивача та відповідача, наявність печаток підприємств на укладеному ними договорі вказує на те, що сторони при укладенні даного договору дійшли згоди з усіх істотних умов договору. Суду не надано будь-яких підтверджень про проведення переговорів між сторонами щодо оспорюваного пункту договору у відповідності до пункту 8.1 Договору. Договір набув чинності з 01.08.2017 року і лише станом на 05.02.2019 року у позивача виникли питання щодо окремих умов договору.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Нормами статті 203 Цивільного кодексу України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Згідно з нормою частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, наведеними нормами визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 Цивільного кодексу України).

Предметом спору у даній справі є дійсність частини Договору - пункт 5.4.4 щодо можливості розірвання Договору в односторонньому порядку.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства (частина 1). Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (частина 2).

Статтею 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, який змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно із статтею 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Таким чином, при розгляді спору про визнання недійсним договору (частини договору), позивач має довести, а суд встановити, наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання такого правочину недійсним на момент його вчинення і настання відповідних наслідків.

Цивільний кодекс України встановлює презумпцію свободи договірних зв`язків. Принцип свободи договору, як один із загальних засад цивільного законодавства встановлений в статті 3 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Частини 1, 3 статті 6 Цивільного кодексу України надають право сторонам укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Свобода вибору виду договору надає сторонам можливість обрати прямо передбачений актом цивільного законодавства вид договору, укласти змішаний договір із елементами різних договорів або договір, не передбачений цивільним законодавством. Визначальним критерієм при укладанні договору - є юридична мета сторін, тобто їхнє спільне бажання до настання певних наслідків від укладення договору.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа підписаного сторонами та скріпленого печатками (стаття 181 Господарського кодексу України). Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що той факт, що 31.07.2017 року між сторонами було укладено письмовий Договір № 17-0532-02 про надання транспортних послуг, наявність підписів уповноважених осіб сторін, наявність печаток підприємств на договорі вказує на те, що сторони при складанні даного договору дійшли згоди з усіх істотних умов договору.

Після того, як договір укладено, щодо нього починає автоматично діяти принцип цивільного права, закріплений у статті 629 Цивільного кодексу України, а саме - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За загальним правилом сторони договору вправі домовитись про його зміну або розірвання у будь-який час. Проте закон або договір може обмежувати зазначене право.

Пунктом 8.1 Договору сторонами передбачена можливість вирішення питань, які виникають при виконанні умов Договору, а саме - усі спори, що виникають з цього Договору або пов`язані з ним, вирішуються шляхом переговорів між Сторонами.

Матеріали справи не містять доказів проведення переговорів між сторонами щодо оспорюваного пункту договору.

Щодо посилання позивача на те, що реалізація права на одностороннє розірвання договору пов`язана із встановленням і доведенням відповідних обставин, які б свідчили про істотне порушення іншою стороною умов цього договору у відповідності до вимог статті 652 Цивільного кодексу України колегія суддів враховує наступне.

На думку позивача, нормами діючого законодавства не передбачено право сторони договору прийняти рішення про одностороннє розірвання договору без наявності на вчинення даної дії відповідних підстав або умов.

Проте, стаття 525 Цивільного кодексу України зазначає про недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання, але за умови - якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 188 Господарського кодексу України встановлює порядок зміни та розірвання господарських договорів. Зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду (частини 2, 3 статті 188 Господарського кодексу України).

Крім того, пунктом 10.2. Договору передбачено, що усі зміни та доповнення до цього договору можуть бути внесені при згоді на це обох Сторін та оформлюються Додатковими Угодами, що є невід`ємними частинами цього Договору.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів вчинення сторонами дій щодо внесення змін до договору у відповідності до вимог чинного законодавства. Також в матеріалах справи відсутні докази укладення сторонами Додаткових угод до Договору.

Частиною 4 статті 188 ГК України передбачена можливість вирішення спірного питання судом. У разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

З огляду на наведене, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши матеріали справи обґрунтовано дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним пункту 5.4.4 Договору № 17-0532-02 від 31.07.2017 року та відмовив у задоволенні позовних вимог.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно встановлені обставини справи, яким надана вірна оцінка у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального права.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні.

За наведених обставин, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 275-282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юг-Сервіс-Плюс" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2019 року у справі № 904/490/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 27.08.2019 року.

Головуючий суддя _________________ І.О. Вечірко

Суддя _________________ В.О. Кузнецов

Суддя _________________ О.В. Чус