СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2019 р. Справа № 917/362/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Зубченко І.В. , суддя Істоміна О.А.

за участю секретаря судового засідання Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача адвокат Гриценко В.С.,свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЗП 001303 від 30.05.2017, довіреність № 2607 від 19.08.19р.;

від відповідача-адвокат Коршун Т.О.,свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №2204/10 від 27.03.2003, ордер серія КС №392225 від 08.08.19 р.;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопоставка 3000" (вх. №2255 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 20.06.2019 (суддя О.А. Киричук.; повний текст рішення складено та підписано 25.06.2019) у справі

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція", м. Енергодар, Запорізька область,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопоставка 3000", с.Піщане, Кременчуцький район, Полтавська область,

про стягнення 22767,93 грн.,

та за зустрічним позовом:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопоставка 3000", с.Піщане, Кременчуцький район, Полтавська область,

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція", м. Енергодар, Запорізька область,

про стягнення 131700,68 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

04.03.2019, позивач, Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі: Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція звернувся до господарського суду Полтавської з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Автопоставка 3000 про стягнення заборгованості у розмірі 22 767,93 грн., у тому числі пені в сумі 17 745,43 грн. та штрафу в сумі 5 022,50 грн.) за неналежне виконання умов договору поставки продукції № 317(6)18УК/53-121 -01 -18-06631 від 03.07.2018.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач за первісним позовом посилався на порушення його права у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем положень Договору, зокрема, вказував, що в порушення умов договору, Постачальником не здійснено поставку товару в строк, вказаний в п. 1.2 договору.

Ухвалою господарського суду від 07.03.19 визначено, що розгляд даної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

29.03.19, до господарського суду Полтавської області надійшла зустрічна позовна заява ТОВ Автопоставка 3000 про стягнення 131 700,68 грн. з ДП «НАЕК Енергоатом в особі: Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач за зустрічним позовом, посилається на порушення його права у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем положень Договору, зокрема, вказував ТОВ Автопоставка 3000, що в порушення умов договору, Постачальником не здійснено оплату поставленого товару в строк, вказаний в п. 3.2 договору.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 01.04.2019 у справі №917/362/19 зустрічний позов прийнято для спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом, призначено засідання суду для спільного розгляду зустрічного позову разом із первісним позовом, здійснено у справі №917/362/19 перехід зі спрощеного позовного провадження до загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 20.06.2019 у справі №917/362/19 первісний позов задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ Автопоставка 3000, на користь ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, в особі: ВП Запорізька атомна електрична станція, пеню в сумі 17 745,43 грн., штраф в сумі 5 022,50 грн., 1921,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Зустрічний позов задоволено частково. Стягнуто з ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі: ВП Запорізька атомна електрична станція, на користь ТОВ Автопоставка 3000, інфляційні витрати у сумі 18967,45 грн., 3% річних у сумі 12 735,74 грн., 475,55 грн. витрат по сплаті судового збору, 1444,33 грн. витрат на правничу допомогу. В іншій частині зустрічного позову відмовлено.

Відповідач за первісним позовом, ТОВ «Автопоставка 3000» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 20.06.2019 року по справі №917/362/19 в частині задоволення первісного позову про стягнення 22767,93 грн. штрафних санкцій, а також скасувати в частині відмови ТОВ «Автопоставка 3000» у задоволенні зустрічного позову в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» штрафної санкції у сумі 74143,37 грн. В іншій частині рішення, а саме в задоволенні зустрічного позову щодо стягнення з відповідача за зустрічним позовом інфляційних витрат у сумі 18967,45 грн. та 3% річних у сумі 12735,74 грн. залишити без змін.

Скаржник, вважає зазначене рішення суду таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Стосовно первісного позову ТОВ «Автопоставка 3000» зазначає, що позивач за первісним позовом постійно і тривалий час не виконує свої грошові зобов`язання. Так, відповідач за первісним позовом, на виконання умов договору поставки поставило, а позивач за первісним позовом прийняв товар без претензій, про що було оформлено п`ять видаткових накладних. За умовами договору поставки, оплата здійснюється на протязі 45 днів від дня отримання товару. В свою чергу, ДП «НАЕК «Енергоатом» жодного разу не здійснило оплату товару своєчасно. Затримка оплати (після закінчення 45 днів) в різних випадках (за різними видатковими накладними) становила від 11 до 95 днів. При цьому товар, отриманий за накладними №79 від 27.12.18 (541776,05 грн.) та №12 від 21.01.19 (71749,97 грн.) на загальну суму 613526,02 грн., взагалі не оплачений. Зазначеними обставинами, скаржник доводив до суду першої інстанції, що ДП «НАЕК Енергоатом» зловживає своїми правами, в просило відмовити у задоволенні первісного позову. Також, скаржником були наведені правові висновки Верховного Суду зазначені у справі №910/7547/17 від 07.12.18., але суд першої інстанції не врахував зазначені посилання та судову практику.

Щодо незадоволення вимог зустрічного позову скаржник зазначає наступне.

На думку скаржника, суд першої інстанції не досліджував та не врахував зміст норми ч.6 ст. 231 ГК України під час прийняття рішення про відмову в задоволенні вимог зустрічного позову, в частині стягнення з відповідача за зустрічним позовом 74143,37 грн. штрафної санкції в розмірі облікової ставки НБУ на підставі вказаної норми. При цьому ТОВ «Автопоставка 3000» посилався на роз`яснення та правову позицію Пленуму Вищого господарського суду України, зокрема на абз. 5 п.2.1 постанови Пленуму від 17.12.13 314 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов`язання», в якому конкретно та однозначно з посиланням на ч. 6 ст. 231 ГК України вказано: «передбачене ч.6 ст. 231 ГК України формування відповідальності за порушення грошового зобов`язання застосовується, якщо інше не узгоджено сторонами в договорі або не передбачено законом».

Скаржник, зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що позивач за зустрічним позовом вимагає стягнення саме «Штрафної санкції», яка не залежить від умов забезпечення зобов`язання, а тому є самостійною, яка є окремим видом господарської санкції (ст. 217 ГК України) і розмір та підстави застосування якої конкретно визначено ч.6 ст. 231 ГК України.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2019 року сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Барбашова С.В., судді Зубченко І.В, Пелипенко Н.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2019р. по справі №917/362/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Автопоставка 3000», на рішення господарського суду Полтавської області від 20.06.2019 по справі №917/362/19,встановлено позивачу за первісним позовом в строк до 19.08.2019 надати відзив на апеляційну скаргу, розгляд скарги призначено на 22.08.2019 об 11:00 год.

19.08.2019, до Східного апеляційного господарського суду надійшла заява адвоката Коршун Т.О. про врахування судових витрат ТОВ «Автопоставка 3000» на сплату судового збору та на правчину допомогу, яка надана адвокатом.

20.08.2019 на адресу Східного апеляційного господарського суду від позивача за первісним позовом надійшов відзив на апеляційну скаргу. У відзиві ДП «НАЕК «Енерготатом» просить залишити рішення суду від 20.06.2019 у справі №917/326/19 без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Вказаний відзив судом апеляційної інстанції розглянуто, прийнято до уваги та долучено до матеріалів справи.

22.08.2019 від скаржника надійшли пояснення на заперечення на відзив ДП «НАКЕ «Енергоатом» на апеляційну скаргу ТОВ «Автопоставска 3000» на рішення господарського суду від 20.06.2019 у справі №917/362/19. Вказані пояснення відзив судом апеляційної інстанції розглянуті, прийняті до уваги та долучені до матеріалів справи.

Відповідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.08.2019 року, у зв`язку з відпусткою судді Пелипенко Н.М. сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Барбашова С.В., судді Зубченко І.В., Істоміна О.А.

Відповідач за первісним позовом у судовому засідання підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення первісного позову про стягнення 22767,93 грн. штрафних санкцій, а також скасувати в частині відмови ТОВ «Автопоставка 3000» у задоволенні зустрічного позову, в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» штрафної санкції у сумі 74143,37 грн. В іншій частині рішення, а саме в задоволенні зустрічного позову щодо стягнення з відповідача за зустрічним позовом інфляційних витрат у сумі 18967,45 грн. та 3% річних у сумі 12735,74 грн. залишити без змін.

Позивач за первісним позовом у судове засідання з`явився, вважав, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до вимог ст. ст. 222, 223 ГПК України судом під час розгляду даної справи було здійснено повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та складено протокол судового засідання.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши позивача та відповідача, розглянувши апеляційну скаргу та матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

22.06.2018р між ТОВ Автопоставка 3000 та ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція укладено договір поставки продукції №317(6)18УК.

Умовами договору сторони визначили, зокрема, наступне:

- п.1.1. Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти і сплатити продукцію: запасні частини до автомобільної техніки - 264 позиції;

- п.1.2. Строк поставки товару: червень - листопад 2018р.

- п.3.1. Вартість продукції за договором - 2 749 990,00 грн. (два мільйона сімсот сорок дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто грн 00 коп.) Крім того ПДВ - 549 998,00 грн. (п`ятсот сорок дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім грн. 00 коп.) Разом - 3 299 988,00 грн.

- п.3.2. Оплата за поставлений товар здійснюється протягом 45 (сорока п`яти) кален дарних днів з дати поставки, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

- п.4.1. Поставка товару відбувається на умовах DDP - м. Енергодар згідно з умовами Інкотермс 2010.

- п.4.2. Поставка товару відбувається в строк згідно з п.1.2.

- п.7.1. У випадку неналежного виконання або невиконання сторонами зобов`язань за поговором сторони несуть майнову відповідальність відповідно до діючого законодавства.

- п.7.2. За порушення зазначених строків постачання або недопоставку товару Поста чальник зобов`язаний сплатити Покупцеві пеню в розмірі 0,1 % від вартості товару, по якому допущене прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення більш 30 (тридцяти) днів, Постачальник додатково сплачує Покупцеві штраф у розмірі 7 % (семи) від вартості недопоставленого товару. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь час прострочення виконання зобов`язання.

- п.7.3. Сплата неустойки не звільняє винну сторону від виконання договірних зобов`я зань.

- п.8.1. Сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне ви конання зобов`язань за даною угодою, якщо невиконання або неналежне виконання зобов`язань за даною угодою з`явилося слідством непередбачених і непереборних за даних умов обставин (повінь, пожежа, землетрус інші стихійні лиха, а також війна або військові дії, що виникли після укладення договору, рішення (постанови) уряду, що обмежують діяльність учасників договору, страйки, або стихійні масові заворушення не з вини учасників даного договору (надалі - форс-мажор).

-п.11.1. Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2018.

На виконання умов договору Постачальником здійснено поставку товару:

13.08.2018 на суму 67619,03 грн., ПДВ - 13523,81 грн., всього з ПДВ - 81142,84 грн. (видаткова накладна №438 від 13.08.2018),

03.10.2018 на суму 725537,09 грн., ПДВ - 145107,42 грн., всього з ПДВ - 870 644,51 грн. (видаткова накладна № 582 від 03.10.2018),

28.11.2018 на суму 1445562,19 грн., ПДВ - 289112,44 грн., всього з ПДВ - 1734 674,63 грн. (видаткова накладна № 709 від 28.11.2018),

27.12.2018 на суму 451480,04 грн., ПДВ - 90296,01 грн., всього з ПДВ - 541 776,05 грн. (видаткова накладна № 749 від 27.12.2018),

остаточно 21.01.2019 на суму 59791,65 грн., ПДВ - 11958,33 грн., всього з ПДВ - 71749,98 грн. (видаткова накладна № 12 від 21.01.2019).

Товар, отриманий на підставі видаткової накладної №438 від 13.08.18р. на суму 81142,84 грн., оплачено покупцем в один день трьома частинами: платіжне доручення № 17818 від 27.11.18р. (14 825,78 грн.); платіжне доручення № 17820 від 27.11.18р. (20488,02 грн.); платіжне доручення № 17822 від 27.11.18р. (45829,04 грн.). Сумарно сплачено 81142,84 грн.

Товар, отриманий на підставі видаткової накладної №582 від 03.10.18р.на суму 870644,51 грн., оплачено покупцем чотирма частинами в різні дні: платіжне доручення №18064 від 27.11.18р. на 220000,00 грн.; платіжне доручення №19119 від 17.12.18р. на 97281,09 грн.; платіжне доручення № 3223 від 15.02.19р. на 271022,53 грн.; платіжне доручення № 3456 від 01.03.19р. на 282340,89 грн.

Товар, отриманий на підставі видаткової накладної №709 від 28.11.18р.на суму 1734674,63 грн., оплачено покупцем трьома частинами: платіжне доручення № 3224 від 15.02.19р. на 892185,22 грн.; платіжне доручення №3452 від 01.03.19р. на 485437,38 грн.; платіжне доручення № 3451 від 01.03.19р. на 357052,03 грн.

Товар, отриманий на підставі видаткової накладної №749 від 27.12.18р. на суму 541776,05 грн. покупцем не оплачений.

Товар, отриманий на підставі видаткової накладної №12 від 21.01.19р. на суму 71749,97 грн. покупцем не оплачений.

ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція, звертаючись з первісним позовом вказало, що в порушення умов договору, Постачальником не здійснено поставку товару в строк, вказаний в п. 1.2 договору, тому з посиланням на п. 7.1, 7.2 договору нарахувало 22 767,93 грн., у тому числі пені в сумі 17 745,43 грн. та штрафу в сумі 5 022,50 грн.

ТОВ Автопоставка 3000, звертаючись з зустрічним позовом вказало, що в порушення умов договору, ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція здійснювало оплату за отриманий товар з порушення строку оплати, а саме пізніше 45 календарних днів, що є порушенням п. 3.2 договору. Крім того, вказано у зустрічній позовній заяві, що товар, отриманий на підставі видаткової накладної № 749 від 27.12.18р. на суму 541776,05 грн., а товар, отриманий на підставі видаткової накладної № 12 від 21.01.19р. на суму 71749,97 грн., покупцем не оплачений взагалі.

Тому з посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України та ч. 6 ст. 231 ГК України ТОВ Автопоставка 3000 нарахувало інфляційні витрати у сумі 44821,57 грн.; три відсотки річних у сумі 12735,74 грн.; штрафну санкцію в розмірі облікової ставки НБУ у сумі 74143,37 грн.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши представників позивача та відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні з огляду на наступне.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачена свобода договору.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов вірного висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції сторонами у п. 1.2 Договору передбачено строк поставки товару: червень - листопад 2018р.

Поставка товару по договору підтверджується наступними документами: видаткова накладна №438 від 13.08.2018, видаткова накладна № 582 від 03.10.2018, видаткова накладна № 709 від 28.11.2018 (т.1 а.с 23-27), видаткова накладна № 749 від 27.12.2018, видаткова накладна № 12 від 21.01.2019 (т.1 а.с 31-32).

Як вбачається з перелічених вище накладних, поставки за видатковими накладними № 749 від 27.12.2018 та №12 від 21.01.2019 поза межами строку поставки, що визначений п. 1.2 Договору, саме - (червень-листопад 2018) .

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. ст. 610, 611 ЦК України).

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 6 та ст. 627 ЦК України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.

З огляду на вищенаведені положення законодавства, сторони, керуючись принципом свободи договору за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення не грошового зобов`язання - порушення строків постачання продукції.

Відповідно до п. 7.1, 7.2 договору, у випадку неналежного виконання або невиконання сторонами зобов`язань за договором сторони несуть майнову відповідальність відповідно до діючого законодавства. За порушення строків постачання або недопоставку товару Постачальник зобов`язаний сплатити Покупцеві пеню в розмірі 0,1 % від вартості товару, по якому допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення більш 30 днів, Постачальник додатково сплачує Покупцеві штраф у розмірі 7% від вартості недопоставленого товару. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Заборона на застосування пені та штрафу прямо не випливає з закону чи із суті відносин сторін, що дозволяє здійснити відповідне врегулювання у договорі.

Отже, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Так, як неодноразово наголошував Верховний Суд України та Верховний Суд, можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України, а одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Така позиція суду викладена у постановах Верховного Суду України від 27.04.2012 р. № 3-24гс12, від 09.04.2012 р. № 3-88гс11, у постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16.

ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція за прострочення строків поставки товару, керуючись п. 7.2. договору нарахував та просив стягнути з відповідача загальну суму штрафних санкцій за період з 01.12.2018 по 20.01.2019 в розмірі 22 767,93 грн.: пеню в сумі 17 745,43 грн. та штраф в сумі 5 022,50 грн.

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування пені та штрафу, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про дійсний розмір цих вимог в сумі 22767,93 грн., відповідає обставинам справи, задоволені судом правильно.

Доводи скаржника, що позивач зловживає своїми правами суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки господарським процесуальним кодексом передбачений перелік дій, які можуть бути визнані зловживанням процесуальними правами, між тим відповідачем за первісним позовом не доведено, які дії позивача могли бути визнані, як зловживання процесуальними правами. Неправомірні дії сторони договірного зобов`язання (порушення зобов`язання) не є зловживанням правом.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з господарським судом, що відповідачем не обґрунтовано та не доведено належними та допустимими доказами винятковості випадку, невідповідності розміру стягуваних штрафних санкцій розміру завданих збитків (вартості несвоєчасно поставленого товару).

Так, за змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків.

Посилання відповідача на затримку поставки у зв`язку з діями позивача по затримці оплати попередньо отриманого товару не є винятковим випадком для зменшення штрафних санкцій.

За таких обставин, підстав для зменшення розміру нарахованих позивачем санкцій відсутні.

У зв`язку з наведеним, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються встановленими обставинами та застосованими нормами матеріального права, підстави для задоволення апеляційної скарги в цій частині відсутні.

Щодо оскаржуваного рішення господарського суду в частині, що стосується зустрічного позову апеляційний господарський суд зазначає наступне.

За зустрічним позовом ТОВ Автопоставка 3000, з посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України та ч. 6 ст. 231 ГК України, просило стягнути з ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП Запорізька атомна електрична станція» 131 700,68 грн., з них: інфляційні витрати у сумі 44821,57 грн.; три відсотки річних у сумі 12735,74 грн.; штрафну санкцію в розмірі облікової ставки НБУ у сумі 74143,37 грн.

Умовами вищевказаного договору сторони узгодили, що оплата за поставлений товар здійснюється покупцем протягом 45 календарних днів з дати поставки, шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника (п. 3.2 договору).

Судом апеляційної інстанції досліджувались вище дати здійснених ТОВ Автопоставка 3000 поставок та здійснених ДП НАЕК Енергоатом в особі: ВП Запорізька атомна електрична станція оплат.

При цьому, було встановлено, що покупець здійснював оплату за отриманий товар з порушення строку оплати, а саме пізніше 45 календарних днів, що є порушенням п. 3.2 договору.

Порушення зазначених строків оплати підтверджується наступним:

- Товар, отриманий на підставі видаткової накладної № 438 від 13.08.18р. на суму 81142,84 грн., оплачено Відповідачем в один день трьома частинами:платіжне доручення № 17818 від 27.11.18р. (14 825,78 грн.); платіжне доручення № 17820 від 27.11.18р. (20 488,02 грн.); платіжне доручення № 17822 від 27.11.18р. (45 829,04 грн.) (т.1 а.с 126-122).

Враховуючи дату отримання товару 13.08.18р., закінчення строку виконання грошового зобов`язання 45 календарних днів (п. 3.2 договору), а саме настання 26.09.18p., та дату оплати 27.11.18р., покупець не виконував своє грошове зобов`язання на суму 81142,84 грн. з 27.09.18р. по 26.11.18р.

- Товар, отриманий на підставі видаткової накладної № 582 від 03.10.18р. на суму 870644,51 грн., оплачено Відповідачем чотирма частинами в різні дні: платіжне доручення № 18064 від 27.11.18р. на 220000,00 грн.; платіжне доручення № 19119 від 17.12.18р. на 97281,09 грн.; платіжне доручення № 3223 від 15.02.19р. на 271022,53 грн.; платіжне доручення № 3456 від 01.03.19р. на 282340,89 грн. (т.1 а.с. 129-132).

Враховуючи дату отримання товару (03.10.18р.), закінчення строку виконання грошового зобов`язання 45 календарних днів (п. 3.2 договору), а саме настання 16.11.18 p., та дати здійснених за цією накладною оплат, зокрема, останньої оплати 01.03.19р., покупець не виконував своє грошове зобов`язання з 17.11.18р. по 28.02.19р.

- Товар, отриманий на підставі видаткової накладної №709 від 28.11.18р. на суму 1734674,63 грн., оплачено відповідачем трьома частинами: платіжне доручення № 3224 від 15.02.19р. на 892185,22 грн.; платіжне доручення № 3452 від 01.03.19р. на 485437,38 грн.; платіжне доручення № 3451 від 01.03.19р. на 357052,03 грн. (т.1 а.с 133-135).

Враховуючи дату отримання товару (28.11.18р.), закінчення строку виконання грошового зобов`язання 45 календарних днів (п. 3.2 договору) , а саме настання 11.01.19 p., та дати здійснених за цією накладною оплат, зокрема, останньої оплати 01.03.19р., покупець не виконував своє грошове зобов`язання з 12.01.19р. по 28.02.19р.

- За товар, отриманий Відповідачем на підставі видаткової накладної № 749 від 27.12.18р. на суму 541776,05 грн. закінчення строку виконання грошового зобов`язання 45 календарних днів (п. 3.2 договору) настало 09.02.19 р. Зазначена вартість товару Відповідачем на день розрахунку зустрічного позову, а саме на 25.03.2019 p., не сплачена.

Враховуючи дату отримання товару (27.12.18р.), закінчення строку виконання грошового зобов`язання 45 календарних днів (п. 3.2 договору), а саме настання 10.02.19 p., та з огляду на відсутність здійснених за цією накладною оплат, покупець не виконував своє грошове зобов`язання з 11.02.19р. по дату прийняття рішення господарським судом.

- За товар, отриманий Відповідачем на підставі видаткової накладної № 12 від 21.01.19р. на суму 71749,97 грн. закінчення строку виконання грошового зобов`язання 45 календарних днів (п. 3.2 договору) настало 06.03.19 р. Зазначена вартість товару покупцем не сплачена.

Враховуючи дату отримання товару (21.01.19р.), закінчення строку виконання грошового зобов`язання 45 календарних днів (п. 3.2 договору) ), а саме настання 06.03.19 p., та з огляду на відсутність здійснених за цією накладною оплат, покупець не виконував своє грошове зобов`язання з 07.03.19р. по дату прийняття рішення господарським судом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України Про індексацію грошових доходів населення індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України Про інформацію є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивач за зустрічним позовом з посилання на ч.2 ст.625 ЦК України нарахував відповідачеві 44 821,57 грн. інфляційних за загальний період з жовтня 2018 року по лютий 2019 року (по кожній поставці товару окремо з врахуванням здійснених часткових оплат) та 12 735,74 грн. 3 % річних за загальний період з 26.09.18р. по 25.03.19р.

З урахуванням умов договору, порядку розрахунків погодженого сторонами, апеляційний господарський суд за власним перерахунком (наведений у зустрічному позові), дійшов до висновку, що господарським судом правомірно частково задоволено 3% річних у сумі 12 735,74 грн.

Здійснивши власний перерахунок інфляційних апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства вимог про стягнення інфляційних у розмірі 18 967,45 грн.

Щодо вимог за зустрічним позовом ТОВ Автопоставка 3000 про стягнення штрафної санкції в розмірі облікової ставки НБУ у сумі 74143,37 грн. з ДП НАЕК Енергоатом в особі: ВП Запорізька атомна електрична станція, господарський суд обґрунтовано відмовив в задоволені позову в цій частині.

Так, ДП НАЕК Енергоатом в особі: ВП Запорізька атомна електрична станція у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому його дії є порушенням зобов`язання (ст. 610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 ЦК України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами Договору, відповідальності у вигляді нарахування пені за порушення строків оплати поставленого товару не встановлено, а чинним законодавством України не визначений розмір штрафних санкцій за порушення грошових зобов`язань за вказаними правовідносинами.

Згідно зі ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань №14 від 17.12.2013 р. пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Більш того, відповідно до ст. 547 та п. 1 ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання (в тому числі щодо неустойки) вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Одним з видів забезпечення виконання зобов`язань є неустойка (ч. 1 ст. 546, ч.ч. 1.3 ст. 549 ЦК України).

За таких обставин, чинне цивільне законодавство не передбачає можливість забезпечення виконання грошових зобов`язань, що виникли між сторонами, шляхом позадоговірного встановлення пені, а договірні відносини між сторонами з цього приводу відсутні.

Посилання Товариства з обмеженою відповідальністю Автопоставка 3000 на можливість нарахування штрафної санкції з огляду на положення ст. 231 ГК України, яка застосовується у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, штрафні санкцій за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, суд вважає необгрунтованим, оскільки вказана норма надає сторонам право встановити в договорі розмір та порядок нарахування санкції, між тим, як встановлено судом вище, сторони не скористалися наданим правом при узгодження умов договору поставки продукції № 317(6)18УК від 22.06.2018 р.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині спростовуються вищевикладеним, оскільки застосування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання не узгоджено сторонами в договорі, та не передбачено законодавчим актом, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу за зустрічним позовом в задоволенні вимог в частині стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП Запорізька атомна електрична станція штрафної санкції в розмірі 74143,37 грн.

У зв`язку з наведеним, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються встановленими обставинами та застосованими нормами матеріального права, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

З огляду на викладене, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення господарського суду Полтавської області від 20.06.2019р. у справі №917/362/19 ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, а тому повинно бути залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно ч.2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Витрати по сплаті судового збору розподіляються відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки в даному випадку суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового судового рішення, підстави для скасування оскаржуваного ТОВ Авто поставка 3000 рішення суду першої інстанції у даній справі відсутні, розподіл судових витрат судом не здійснюється і судовий збір за подання апеляційної скарги та витрати на професійну правничу допомогу, які були заявлені в заяві, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопоставка 3000» на рішення господарського суду Полтавської області від 20.06.2019 року у справі №917/362/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 20.06.2019 року у справі №917/362/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Східний апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 27.08.2019р.

Головуючий суддя С.В. Барбашова

Суддя І.В. Зубченко

Суддя О.А. Істоміна