ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.08.2019 м. Ужгород Справа № 907/9/19

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

За участю секретаря судового засідання Петрова Ю.А.

розглянувши матеріали справи за позовом спільного українсько-польського підприємства в формі товариства з обмеженою відповідальністю "Модерн-Експо", с. Струмівка, Луцький район, Волинська область до фізичної особи-підприємця Токар Василя Михайловича, смт. Тересва, Тячівський район, Закарпатська область про розірвання договору, та стягнення суми 115680,00 грн

За участю представників:

Від позивача - Фекийшгазі К.С., адвокат (ордер ЗР № 80989 від 05.08.19)

Від відповідача - Кустрьо М.М., адвокат (договір б/н від 07.03.19)

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача про стягнення суми 115680,00 грн. - вартості неякісного поставленого товару та розірвання договору поставки №UA-614/17 від 22.08.17 р., у відповідності до ст.ст.611,655,675,678 та 708 Цивільного кодексу України та ст.ст.193 Господарського кодексу України.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 01.02.2019 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі на 25.02.2019.

Ухвалою суду від 25.02.2019 відкладено підготовче засідання на 15.03.2019.

Ухвалою суду від 15.03.2019 повторно відкладено підготовче засідання на 29.03.2019.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2019, справу №907/9/19 передано на розгляд судді Ремецькі О.Ф.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 19.04.2019 прийнято до провадження справу №907/9/19 та призначено підготовче засідання на 20.05.2019.

Ухвалою суду від 20.05.2019 було відкладено підготовче засідання на 12 червня 2019 року на 11:00 год.

Ухвалою суду від 12.06.2019 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 22.07.2019 року.

Ухвалою суду від 22.07.2019 року розгляд справи відкладено на 07.08.2019.

07.08.2019 за усним клопотанням представника позивача у судовому засіданні оголошено перерву до 13.08.2019.

Позивач заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами. Пояснив, що на виконання укладеного з відповідачем договору поставки товару №UА-614/17 відповідачем було поставлено позивачу товар. Посилаючись на те, що після приймання Товару Позивачем було виявлено товар з недоліками, просить суд розірвати договір №UА-614/17 від 22.08.2017 року та стягнути з відповідача 115 680 грн. вартості неякісного Товару.

Відповідач проти позовних вимог заперечив з підстав, наведених у поданому суду письмовому відзиві на позов. Відповідач визнає факт укладення договору поставки від 22.08.2017 року, зокрема вказує, на те що договір діє до 30 вересня 2017 року, але в будь-якому випадку не припиняє свою дію до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним, наголошуючи що договір є виконаним, в зв`язку з чим неможливе його розірвання.

Відповідач зазначає, що позивач був добре обізнаний про відповідність якості та ціни товару, оскільки раніше замовляв та отримував аналогічний товар. Пояснюючи, що на момент прийняття товару і протягом тривалого періоду претензій від покупця не надходило.

При розгляді справи по суті судом було заслухано вступне слово, з`ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

Представник Позивача в судовому засіданні 13.08.2019 позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача не визнав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 13.08.2019 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України..

Розглянувши подані сторонами матеріали, заслухавши повноважних представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

22.08.2017 року між спільним українсько-польським підприємством в формі товариством з обмеженою відповідальністю «Модерн-Експо» (надалі за текстом - «Позивач») та Фізичною особою-підприємцем Токарем Василем Михайловичем (надалі за текстом - «Відповідач») було укладено Договір поставки № UA-614/17 (надалі - Договір) та Специфікації до нього, згідно умов яких Відповідач зобов`язувався поставляти Позивачу стільці «OSLO» (надалі - Товар).

За умовами п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у даному Договорі, поставити (передати у власність) Покупцеві Товар, а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у даному Договорі прийняти і оплатити Товар по цінам, в кількості і асортименті згідно Специфікацій до даного Договору, які є його невід`ємними частинами.

Термін дії договору визначається п.10.1 договору, за яким даний договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 30 вересня 2017 року, але в будь-якому випадку не припиняє свою дію до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Як стверджує Позивач та підтверджується матеріалами справи 07 та 09 грудня 2017 року Відповідачем було поставлено, а Позивачем прийнято товар, стільці «OSLO» 121 А у кількості 39 штук та стільці «OSLO» 421 у кількості 38 штук, що підтверджується Накладною № 21 від 07 грудня 2017 року та Накладною № 22 від 09 грудня 2017 року (містяться у матеріалах справи).

Матеріалами справи встановлено, що 12.04.2018 року, департаментом якості СП ТОВ «Модерн-Експо» (Позивач) було складено Висновок про невідповідність якості поставленого товару. На підставі вказаного Висновку, 19.04.2018 року Позивачем було складено Рекламаційний акт № 78 з вимогою про заміну неякісної партії Товару, який 29.04.2018 року було надіслано Відповідачу.

28.08.2018 року Позивачем, було направлено Відповідачу претензію про повернення коштів за неякісний Товар, яку відповідач не отримав та яка повернулась позивачу з поміткою «за закінченням терміну зберігання».

У зв`язку з чим Позивачем було прийнято рішення звернутись до суду з вимогою про розірвання договору поставки та стягнення вартості неякісного товару.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір поставки товарів Договір поставки №UA-614/17 від 22.08.2017 року зі строком його дії до 30.09.2017.

Сторонами підтверджено, що поставка відповідного товару здійснена 07.12.2017 та 09.12.2017, тобто поза межами строку дії договору. При цьому, сторонами не подано суду належних та допустимих доказів стосовно продовження строку дії договору у порядку, передбаченому вимогами чинного законодавства.

Відтак, з огляду на наведене, у суду відсутні підстави для застосування умов договору поставки № UA-614/17 від 22.08.2017 на правовідносини, які виникли між сторонами поза межами строку дії такого договору.

Спір у даній справі виник у зв`язку з поставкою Позивачем товару неналежної якості.

Позивач посилається на порушення Відповідачем умов договору, зазначаючи що відповідно до пунктом 8.5. Договору передбачено, що у випадку виявлення Покупцем Товару з недоліками (Товар неналежної кількості, якості та/чи комплектності), Постачальник зобов`язаний на вибір Покупця: або передати Покупцю Товар якого не вистачає, замінити неякісний Товар на якісний, некомплектний на комплектний у встановлені даним Договором строки; або повернути Покупцю кошти за Товар з недоліками не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання відповідної вимоги Покупця.

Матеріалами справи встановлено, що 07.12.2017 та 09.12.2017 Відповідачем було поставлено, а Позивачем прийнято товар, стільці «OSLO» 121 А у кількості 39 штук та стільці «OSLO» 421 у кількості 38 штук.

Відповідно до ч. 1 ст. 604 ЦК України, зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.

Згідно ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Разом з тим, суд вказує, що станом на дату звернення позивача з даним позовом строк дії договору закінчився, при цьому, закінчення строку дії договору унеможливлює пред`явлення вимог про його розірвання.

Судом встановлено, що доставка товарів в наслідок якої виник спір, відбулась 07.12.2017 та 09.12.2017, на момент якої строк дії договору укладеного між Позивачем та Відповідачем закінчився, а отже мала місце позадоговірна поставка, до якої слід застосувати загальні положення глави 30 ГК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Правовідносини сторін з приводу поставки товару за накладними № 21 від 07 грудня 2017 року та № 22 від 09 грудня 2017 року за своєю правовою природою є договором поставки.

Разом з тим, враховуючи те, що відповідна поставка відбулась поза межами строку дії договору, умови останнього до правовідносин сторін у даному спорі не застосовуються.

Статтею 678 ЦК України передбачено правові наслідки передання товару неналежної якості, зокрема, передбачено, що покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Відповідно до ст. 688 ЦК України покупець зобов`язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу, зокрема, щодо якості товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 було затверджено Інструкцію П-7, яка застосовується у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, основними та особливими умовами поставки або іншими обов`язковими для сторін правилами не встановлено інший порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю і комплектністю, а також тари під продукцією чи товарами.

Відповідно до пункту 14 Інструкції П-7 приймання продукції за кількістю та якістю здійснюється у точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними та особливими умовами поставки або іншими обов`язковими для сторін правилами, а також за супровідними документами, які підтверджують якість і комплектність продукції, що постачається (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення якості, рахунок-фактура, специфікація).

За змістом пункту 16 Інструкції П-7 у разі виявлення невідповідності якості продукції, що постачається, вимогам стандартів, технічним умовам, кресленням, зразкам, договору тощо, отримувач складає акт, у якому зазначається кількість оглянутої продукції і характер виявлених під час приймання недоліків.

Разом із тим відповідно до абзацу 6 пункту 9 Інструкції П-7 прихованими недоліками визнаються такі недоліки, які не могли бути виявлені при звичайній для даного виду продукції перевірці і виявлені тільки в процесі переробки, підготування до монтажу, в процесі монтажу, випробовування, використання і зберігання продукції.

Пунктом 33 Інструкції П-7 передбачено, що акт про приховані недоліки, виявлені в продукції, складається в порядку, передбаченому цією Інструкцією, якщо інше не передбачено основними та особливими умовами поставки, іншими обов`язковими правилами чи договором. Абзацом 3 пункту 9 Інструкції П-7 визначено п`ятиденний строк для складання акта про приховані недоліки, виявлені у продукції з гарантійним строком служби, з моменту їх виявлення (втім, у межах встановленого гарантійного строку).

Одним із обов`язків, які покладаються на одержувача товару під час складання акта, є обов`язок повідомити іногороднього постачальника для участі у прийманні продукції і складанні акта, якщо це передбачено, зокрема, договором (абзац 2 пункту 16 Інструкції П-7).

За змістом пункту 18 Інструкції П-7 повідомлення про виклик представника виробника (відправника) повинно бути направлено (передано) йому телеграфом (телефоном) не пізніше 24 годин, якщо інші строки не встановлено основними та особливими умовами поставки або іншими обов`язковими для сторін правилами чи договором. При цьому у виклику згідно з пунктом 17 Інструкції П-7 зазначається час, на який призначено приймання продукції (у межах встановленого для приймання строку).

Запропонований одержувачем товару час для приймання продукції повинен бути достатнім для забезпечення явки іногородніх представників (становити не менше трьох днів - пункт 19 Інструкції П-7).

У разі неотримання від іногороднього одержувача упродовж наступного дня від виклику інформації щодо того, чи буде направлений його представник для участі у прийманні продукції в одержувача товару виникає право здійснити приймання продукції до завершення встановленого строку явки представника відправника (пункт 19 Інструкції П-7).

У разі неявки представника виробника (постачальника) на виклик покупця у встановлений строк та у випадках, коли виклик іногороднього представника виробника (відправника) не є обов`язковим, перевірка якості продукції здійснюється представником відповідної галузевої інспекції по якості продукції, а перевірка якості товарів - експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції по якості. При цьому якщо бюро товарних експертиз або відповідна інспекція по якості відсутні у місці знаходження покупця, або у разі відмови таких у залученні, перевірка проводиться за участю компетентного представника іншого підприємства або компетентного представника громадськості (пункт 20 Інструкції П-7).

З аналізу наведених норм, вбачається, що виклик постачальника для участі у перевірці якості продукції є обов`язковим.

Проте, Суд звертає увагу, що матеріали справи не місять жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження повідомлення представника фізичної особи - підприємця Токар В.М. про виявлення при прийманні товару дефектів й необхідності прибуття уповноваженого представника Відповідача з метою складання відповідного акту.

Крім того, відповідно до вимог Інструкції П-7 при нез`явленні представника виробника (відправника) за викликом одержувача (покупця), перевірка якості товарів робиться експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції за якістю, за відсутності відповідної бюро товарних експертиз в місці знаходження одержувача (покупця), при відмові їх виділити представника або нез`явленню його за викликом одержувача (покупця) перевірка робиться: за участю компетентного представника іншого підприємства (організації) або за участю компетентного представника громадськості підприємства-одержувача, призначеного керівником підприємства з числа осіб, затверджених рішенням фабричного, заводського або місцевого комітету профспілки цього підприємства, або односторонньо підприємством-одержувачем, якщо виконавець (відправник) дав згоду на одностороннє приймання продукції.

Суд, дослідивши Висновок про невідповідність якості поставленого товару та складений 19.04.2018 року Позивачем Рекламаційний акт № 78 з вимогою про заміну неякісної партії Товару, приходить до висновку, що вони були складені без виклику та повідомлення Постачальника, без участі компетентного представника іншого підприємства (організації) або компетентного представника громадськості підприємства-одержувача, призначеного керівником підприємства з числа осіб, затверджених рішенням фабричного, заводського або місцевого комітету профспілки цього підприємства. Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів на отримання погодження від Відповідача на одностороннє приймання продукції.

З огляду на вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача суми вартості неякісного товару, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не доведено наявність факту поставки неякісного товару.

Статтею 631 Цивільного кодексу України та частиною 7 статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що строк дії договору не є терміном дії зобов`язання. Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.202 Господарського кодексу України такою умовою є виконання, проведене належним чином.

Так, строк договору є однією із складових його змісту. Строком є термін дії певного договору. Строк дії договору визначається сторонами на їх власний розсуд. Згідно ст.252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Початок строку чи його закінчення можуть визначатися вказівкою на календарну дату або на подію, що має неминуче настати. Таким чином, у випадку настання календарної дати або відповідної події, визначених договором, дія останнього припиняється. При цьому слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов`язань, визначених ним.

Згідно п. 10.1. договору, договір поставки № UA-614/17 від 22.08.2017 діяв до 30.09.2017, при цьому враховуючи відсутність умов договору про пролонгацію договору, суд встановив, що кінцевим терміном дії договору є 30.09.2017.

Між тим, з позовною заявою про розірвання договору поставки № UA-614/17 від 22.08.2017 позивач звернувся у січня 2019 року, тобто, після закінчення строку дії цього договору.

Суд зазначає, що розірвати можна лише договір, який діє (строк/термін дії якого не закінчився), а відтак вимога позивача про розірвання договору поставки № UA-614/17 від 22.08.2017 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги сплив строку дії договору та враховуючи, що строк поставки продукції є істотною умовою договору, а також, зважаючи на те, що в частині поставки продукції зобов`язання відповідача припинилося його виконанням, то за таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими засобами доказування обставин, що входять до предмету доказування з якими Закон пов`язує можливість розірвання договору.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 180, 191, 195, ч. 1 ст. 202, ст.ст. 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 23.08.2019.

Суддя О.Ф. Ремецькі