ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2019 р. м. Київ Справа № 911/2641/18

Суддя господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., за участю секретаря судового засідання Руденко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Березки Дмитра Ігоровича
до Фізичної особи-підприємця Пачева Євгена Вікторовича
про припинення порушення прав інтелектуальної власності
за участю представників:
позивача:Дешко М.М. - адвокат, ордер серія КС № 261868
відповідача:Пачева І.В. - адвокат, ордер серія КВ № 744852
суть спору:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Березки Дмитра Ігоровича (далі - позивач) до Фізичної особи-підприємця Пачева Євгена Вікторовича (далі - відповідач) про:

- заборону Фізичній особі-підприємцю Пачеву Євгену Вікторовичу використовувати знак для товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_3» та будь-який інший співзвучний та тотожний із назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3» в сфері дії класифікатору 43 (послуги із забезпечення їжею та напоями, послуги барів, послуги їдалень, послуги кафе, послуги кафетеріїв, послуги пансіонатів, кейтерингові послуги щодо забезпечення їжею та напоями, послуги барів і т.д.) в мережі Інтернет на веб-сторінках і на веб-сайтах, в господарській діяльності та назві закладу;

- зобов'язання Фізичної особи-підприємця Пачева Євгена Вікторовича демонтувати вивіски та змінити назву закладу в рекламних матеріалах, мережі Інтернет на веб-сторінках і на веб-сайтах, в тому числі й в соціальних мережах Фейсбук (https://www.facebook.com) та Інстаграм (https://www.instagram.com) в термін, що не перевищує семи календарних днів з моменту набрання законної сили рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач, здійснюючи свою господарську діяльність в кальян-барі «ІНФОРМАЦІЯ_3» за адресою: АДРЕСА_3, незаконно використовує позначення «ІНФОРМАЦІЯ_3», що є схожим до ступеня сплутаності зі знаком для товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_3», майнові права інтелектуальної власності на який належить позивачу як власнику свідоцтва на знак для товарів та послуг.

До закінчення підготовчого засідання відповідач подав до суду заяву про визнання позову, якою в порядку ст. 46, 191 ГПК України повністю визнав заявлені позовні вимоги, зазначив про те, що наслідки визнання позову йому відомі та просив суд ухвалити рішення у даній справі про задоволення позову, відмовити позивачу у покладенні на відповідача витрат за проведення соціологічного дослідження та зменшити розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Присутній в судовому засіданні представник позивача проти задоволення заяви відповідача про визнання позову не заперечував, повністю підтримав позовні вимоги та просить суд їх задовольнити з мотивів, викладених в позові.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача визнав позовні вимоги з підстав, викладених в заяві про визнання позову.

Розглянувши в підготовчому судовому засіданні подану відповідачем заяву про визнання позову, суд зазначає таке.

Згідно з приписами п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 191 ГПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи обставини справи, а також те, що подана відповідачем заява про визнання позову не суперечить діючому законодавству, не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, відповідає вимогам ГПК України, сторонам відомі наслідки визнання позову, а представник відповідача має повноваження на вчинення такої процесуальної дії, господарський суд її приймає та на підставі ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 191 ГПК України вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, присутніх в судовому засіданні, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд -

встановив:

Позивач є власником свідоцтв України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_4 від 11.06.2018, яким засвідчено право власності на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_3», що підтверджується доданою до позовної заяви належним чином засвідченою копією вищезазначеного свідоцтва.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначає, що відповідач, здійснюючи свою господарську діяльність в кальян-барі «ІНФОРМАЦІЯ_3» за адресою: АДРЕСА_3, незаконно використовує позначення «ІНФОРМАЦІЯ_3», що є схожим до ступеня сплутаності зі знаком для товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_3», майнові права інтелектуальної власності на який належить позивачу як власнику свідоцтва на знак для товарів та послуг, у зв'язку з чим виникла необхідність захисту належних позивачу прав інтелектуальної власності на знак для товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_3» за вказаним свідоцтвом на знак для товарів та послуг.

На підтвердження використання відповідачем знаку, що є схожим з знаком «ІНФОРМАЦІЯ_3» позивачем подано до суду копію фіскального чеку від 13.09.2018, в якому відображено факт здійснення продажу чаю в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_3», що належить відповідачу, фотографію вивіски кафе «ІНФОРМАЦІЯ_3», а також роздруківки з соціальних мереж Фейсбук (https://www.facebook.com) та Інстаграм (https://www.instagram.com), з яких вбачається застосування відповідачем знаку «ІНФОРМАЦІЯ_3» в мережі Інтернет.

Згідно з ч. 1 ст. 495 Цивільного кодексу України майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є: право на використання торговельної марки; виключне право дозволяти використання торговельної марки; виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Частиною 2 ст. 495 Цивільного кодексу України встановлено, що майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва, володільцю міжнародної реєстрації, особі, торговельну марку якої визнано в установленому законом порядку добре відомою, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з приписами ст. 426 Цивільного кодексу України способи використання об'єкта права інтелектуальної власності визначаються цим Кодексом та іншим законом. Особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об'єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб. Використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно з ч. 5 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів та послуг» свідоцтво надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди, якщо інше не передбачено цим Законом, зокрема, позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг, якщо внаслідок такого використання ці позначення і знак можна сплутати; позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги, або ці позначення і знак можна сплутати.

Відповідно до абз. 4 ст. 1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів та послуг» знак - позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб.

Частиною 4 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів та послуг» встановлено, що використанням знака визнається: нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов'язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано; застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет. Знак визнається використаним, якщо його застосовано у формі зареєстрованого знака, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованого знака лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності знака.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів та послуг» будь-яке посягання на права власника свідоцтва, передбачені статтею 16 цього Закону, в тому числі вчинення без згоди власника свідоцтва дій, що потребують його згоди, та готування до вчинення таких дій, вважається порушенням прав власника свідоцтва, що тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством України.

На вимогу власника свідоцтва таке порушення повинно бути припинено, а порушник зобов'язаний відшкодувати власнику свідоцтва заподіяні збитки. Власник свідоцтва може також вимагати усунення з товару, його упаковки незаконно використаного знака або позначення, схожого з ним настільки, що їх можна сплутати, або знищення виготовлених зображень знака або позначення, схожого з ним настільки, що їх можна сплутати (ч. 2 ст. 20 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів та послуг»).

Під час розгляду справи та вирішення даного спору виникли питання, роз'яснення яких потребувало спеціальних знань, у зв'язку з чим за клопотанням відповідача ухвалою господарського суду Київської області від 05.03.2019 призначено у даній справі судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності, на вирішення якої судом винесено наступні питання:

- Чи є знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_3» за свідоцтвом України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_4 тотожним або схожим з позначенням, яке застосовується на веб-сторінках, веб-сайтах в мережі Інтернет, в тому числі в соціальних мережах за посиланнями ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та використовується під час здійснення господарської діяльності відповідача на вивісках кальян-бару відповідача «Кафе «ІНФОРМАЦІЯ_3» (із зображенням кальяну між «D» та «М»), розташованого за адресою: АДРЕСА_3?

- Чи є позначення яке застосовується на веб-сторінках, веб-сайтах в мережі Інтернет, в тому числі в соціальних мережах за посиланнями ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та використовується під час здійснення господарської діяльності відповідача на вивісках кальян-бару відповідача «Кафе «ІНФОРМАЦІЯ_3» (із зображенням кальяну між «D» та «М»), розташованого за адресою: АДРЕСА_3, таким, що може ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послуги за свідоцтвом України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_4, а саме щодо Фізичної особи-підприємця Березки Дмитра Ігоровича?

З метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору у даній справі, суд за клопотанням експертів про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи, ухвалою від 17.04.2018 зобов'язав сторін надати суду належним чином засвідчені матеріали: інформацію щодо використання відповідачем у своїй господарській діяльності, зокрема, у рекламі, друкованих виданнях, на бланках, рахунках, фіскальних чеках тощо, позначення «ІНФОРМАЦІЯ_3» (із зображенням кальяну між «D» та «М») станом до 05.03.2019, та результати соціологічного опитування щодо сприйняття споживачами позначення, яке застосовується на веб-сторінках, веб-сайтах в мережі Інтернет, в тому числі в соціальних мережах за посиланнями ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та використовуються під час здійснення господарської діяльності відповідачем - Фізичною особою-підприємцем Пачевим Євгеном Вікторовичем на вивісках кальян-бару «Кафе «ІНФОРМАЦІЯ_3» (із зображенням кальяну між «D» та «М») щодо можливості введення в оману щодо послуг або особи, що надає послуги за свідоцтвом України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_4, а саме щодо Фізичної особи-підприємця Березки Дмитра Ігоровича.

На виконання клопотання судових експертів про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи, позивачем подано до суду докази використання відповідачем у своїй господарській діяльності позначення «ІНФОРМАЦІЯ_3» (із зображенням кальяну між «D» та «М») - скріншоти з навігаційної системи «Waze» та мапи «Google», а також копію чека від 02.05.2019 № ; результати соціологічного дослідження щодо оцінки подібності позначень «ІНФОРМАЦІЯ_3» та «ІНФОРМАЦІЯ_3» (із зображенням кальяну між «D» та «М»), проведеного з 06.05.2019 по 11.05.2019 Приватним підприємством «Актив-Груп».

Однак, в подальшому, призначена судом експертиза не була проведена, а ухвала залишена без виконання в зв'язку з нездійсненням відповідачем оплати вартості призначеної експертизи, з огляду на визнання останнім заявленого позову згідно з заявою про визнання позову. У вказаній заяві та поданих до суду письмових поясненнях відповідач стверджує, що проводити експертизу об'єктів інтелектуальної власності в даній справі не має необхідності, оскільки останній визнає обґрунтованість позовних вимог, а також схожість знака для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_3» за свідоцтвом України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_4 та позначення «ІНФОРМАЦІЯ_3» (із зображенням кальяну між «D» та «М»), яке використовується відповідачем під час здійснення ним господарської діяльності.

З огляду на подану відповідачем заяву про визнання позову, суд при вирішенні даного спору також враховує таке.

Позначення вважається схожим настільки, що його можна сплутати з іншим позначенням, якщо воно асоціюється з цим позначенням в цілому, незважаючи на окрему різницю елементів (абз. 2 п. 4.3.2.4 Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, затверджених наказом Державного патентного відомства України від 28.07.1995 № 116 (в редакції наказу Державного патентного відомства України від 20.08.1997 № 72), зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 02.08.1995 № 276/812).

Оскільки позивачем під час здійснення господарської діяльності використовується знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_3» за свідоцтвом України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_4 в барі «ІНФОРМАЦІЯ_3», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, а відповідачем використовується позначення ««ІНФОРМАЦІЯ_3» (із зображенням кальяну між «D» та «М») в кальян-барі «Кафе «ІНФОРМАЦІЯ_3», розташованому за адресою: АДРЕСА_3, порівнювані у даній справі позначення використовуються в сфері дії класу 43 МКТП «Послуги із забезпечення їжею та напоями, забезпечування тимчасовим житлом», що свідчить про надання однорідних послуг спільному колу споживачів.

При цьому, за твердженням сторін у даній справі, позначення «ІНФОРМАЦІЯ_3» та «ІНФОРМАЦІЯ_3» є схожими. Аналогічні висновки містяться також в згаданому соціологічному дослідженню, за результатами якого встановлено, зокрема, що за схожістю позначень відповідно до різних критеріїв, найбільш схожим «за змістом, який вкладений в дані позначення», 90 % опитаних оцінили рівень схожості на « 5» або « 4» за п'ятибальною шкалою, 83 % опитаних вважають позначення схожими візуально, 70,6 % опитаних - схожими за звучанням. Крім того, 68,7 % респондентів вважають, що одне зображення копіює інше, а 58,1 %, що може ввести в оману.

Відтак, суд вважає обґрунтованим твердження позивача про те, що використання відповідачем позначення «ІНФОРМАЦІЯ_3», схожого на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_3», може ввести в оману щодо особи, яка надає послуги - Фізичної особи-підприємця Березки Дмитра Ігоровича.

З огляду на викладене, позовні вимоги позивача про заборону відповідачу використовувати знак для товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_3» та будь-який інший співзвучний та тотожний із назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3» в сфері дії класу 43 МКТП (послуги із забезпечення їжею та напоями, послуги барів, послуги їдалень, послуги кафе, послуги кафетеріїв, послуги пансіонатів, кейтерингові послуги щодо забезпечення їжею та напоями, послуги барів і т.д.) в мережі Інтернет на веб-сторінках і на веб-сайтах, в господарській діяльності та назві закладу, та зобов'язання відповідача демонтувати вивіски та змінити назву закладу в рекламних матеріалах, мережі Інтернет на веб-сторінках і на веб-сайтах, в тому числі й в соціальних мережах Фейсбук (https://www.facebook.com) та Інстаграм (https://www.instagram.com) в термін, що не перевищує семи календарних днів з моменту набрання законної сили рішення суду, є обґрунтованими та визнаними відповідачем, а відтак підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

При зверненні до суду з даною позовною заявою, яка містить дві вимоги немайнового характеру, позивачем згідно з платіжним дорученням від 23.11.2018 № 266 було сплачено судовий збір в розмірі 3524 грн. (по 1762 грн. за кожну з двох заявлених у позовній заяві вимог немайнового характеру).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», яка кореспондується з ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на викладене, враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті та задоволення судом позовних вимог в повному обсязі, та в силу названих норм права позивачу підлягають поверненню з державного бюджету України 1762 грн. (50 відсотків судового збору сплаченого ним при поданні позову), а відшкодування решти 50 відсотків витрат позивача по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн. покладається судом на відповідача.

Позивач просить суд покласти на відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 41000 грн.

Відповідач просить суд зменшити розмір заявлених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу до 10000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Згідно з ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Між позивачем (далі - клієнт) та адвокатом Дешко Марією Миколаївною (далі - адвокат) укладено договір про надання правничої допомоги від 22.01.2018 № 17 (далі - договір), згідно з умовами якого адвокат надає клієнту правничу допомогу відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у всіх справах, які пов'язані чи можуть бути пов'язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, а клієнт зобов'язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правничу допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором. Детальний перелік послуг, а також розмір та порядок оплати клієнтом адвокату гонорару та фактичних витрат пов'язаних із виконанням даного договору, окремо обумовлюється сторонами та може визначатися додатковою ( - ми) угодою ( - ми) до цього договору.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до моменту досягнення позитивного результату або виконання адвокатом всіх дій, необхідних для досягнення позитивного результату по справі для клієнта (п. 3.1 договору).

Додатковою угодою від 03.09.2018 № 2 до договору адвокат та клієнт узгодили наступний перелік послуг, вартість та порядок їх оплати: вжиття заходів досудового врегулювання спору (підготовка претензії, візит з метою досудового врегулювання спору та ін.) - 5000 грн., підготовка позовної заяви та розрахунок штрафних санкцій - 5000 грн., написання процесуальних документів (відповідь на відзив, заперечень) - 3000 грн., участь у судових засіданнях (за 1 засідання) - 2000 грн.

Додатковою угодою від 11.03.2019 № 3 до договору адвокат та клієнт узгодили наступний перелік послуг, вартість та порядок їх оплати: написання процесуальних документів (відповідь на відзив, заперечень, відповідь на заперечення, пояснень, доповнення та ін.) - 3000 грн., участь у судових засіданнях (за 1 засідання) - 2000 грн., адвокатський запит - 1000 грн.

Судом за допомогою доступу до Єдиного реєстру адвокатів України перевірено, що статус особи, яка уклала з позивачем договір про надання правничої допомоги від 22.01.2018 № 17 - Дешко М.М. відповідає вимогам Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

За твердженням позивача, на виконання умов договору адвокат надав йому передбачені договором послуги на загальну суму 41000 грн., в підтвердження чого позивач подав до суду акти надання послуг від 03.03.2019 на суму 19000 грн. та від 06.06.2019 на суму 22000 грн., які підписано в двосторонньому порядку адвокатом та позивачем, завірені копії яких залучено до матеріалів справи. В підтвердження понесення вказаних витрат на професійну правничу допомогу позивач подав до суду оригінал платіжного доручення від 06.06.2019 № 674 на суму 22000 грн., за яким оплачено витрати на професійну правничу допомогу.

Враховуючи обставини справи, оцінивши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката з складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, та з огляду на наявність заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 10000 грн., суд покладає на відповідача витрати позивача на професійну правову допомогу в розмірі 10000 грн. з огляду на їх доведеність, обґрунтованість, підтвердженість належними і допустимими доказами.

Решту заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 31000 грн. суд покладає на позивача, позаяк, їх розмір є необґрунтованим, непропорційним до предмета спору та неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих послуг.

Також позивач просить суд покласти на відповідача понесені витрати за проведення соціологічного дослідження у розмірі 17000 грн. В підтвердження понесення вказаних витрат позивач посилається на договір про надання послуг з проведення соціологічних досліджень від 30.04.2019 № 04/3, укладений позивачем та Приватним підприємством «Актив Груп», акт приймання-передачі виконаних робіт від 20.05.2019 № 04/3 на суму 17000 грн., підписаний в двохсторонньому порядку позивачем та Приватним підприємством «Актив Груп» та скріпленого їх печатками, платіжні доручення від 02.05.2019 № 559 на суму 8500 грн., від 17.05.2019 № 611 на суму 8500 грн. Завірені копії вказаних документів містяться в матеріалах справи.

Відповідач просить суд не покладати на нього судові витрати за проведення соціологічного дослідження в розмірі 17000 грн., позаяк, на його думку, вказане дослідження було замовлено позивачем передчасно, а розмір витрат на його проведення є завищеним.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат за проведення соціологічного дослідження, судом враховано те, що вказане дослідження було проведено на замовлення позивача за клопотанням судових експертів про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи, яка була призначена судом за клопотанням відповідача. Натомість відповідач не скористатися своїм правом надати відповідне соціологічне дослідження, замовивши його в спеціалізованій установі за його вибором з врахуванням вартості проведення такого соціологічного дослідження.

Враховуючи зазначене, та з огляду на те, що вищезазначені витрати на проведення соціологічного дослідження здійснені позивачем з метою спростування безпідставних тверджень і заперечень відповідача проти позову та доведення обставин на які позивач посилався як на підставу своїх вимог та які мають значення для справи, зокрема, наявності порушень відповідачем прав інтелектуальної власності позивача, суд відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, у зв'язку з задоволенням позову та доведеністю і підтвердженістю доказами вказаних витрат покладає їх на відповідача.

Керуючись ст. 1291 Конституції України, ст. 13, 74, 123, 126, 129, ч. 1 ст. 130, ч. 3 ст. 185, 191, 232-233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Заборонити Фізичній особі-підприємцю Пачеву Євгену Вікторовичу (АДРЕСА_1, код НОМЕР_2) використовувати знак для товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_3» та будь-який інший співзвучний та тотожний із назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3» в сфері дії класу 43 МКТП (послуги із забезпечення їжею та напоями, послуги барів, послуги їдалень, послуги кафе, послуги кафетеріїв, послуги пансіонатів, кейтерингові послуги щодо забезпечення їжею та напоями, послуги барів і т.д.) в мережі Інтернет на веб-сторінках і на веб-сайтах, в господарській діяльності та назві закладу, розташованого за адресою: АДРЕСА_3.

3. Зобов'язати Фізичну особу-підприємця Пачева Євгена Вікторовича (АДРЕСА_1, код НОМЕР_2) демонтувати вивіски та змінити назву закладу, розташованого за адресою: АДРЕСА_3, в рекламних матеріалах, мережі Інтернет на веб-сторінках і на веб-сайтах, в тому числі й в соціальних мережах Фейсбук (https://www.facebook.com) та Інстаграм (https://www.instagram.com) в термін, що не перевищує семи календарних днів з моменту набрання законної сили рішення суду.

4. Повернути Фізичній особі-підприємцю Березці Дмитру Ігоровичу (АДРЕСА_2, код НОМЕР_3) судовий збір у розмірі 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп., сплачений до Державного бюджету України згідно з платіжним дорученням від 23.11.2018 № 266 на суму 3524,00 грн.

5. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Пачева Євгена Вікторовича (АДРЕСА_1, код НОМЕР_2) на користь Фізичної особи-підприємця Березки Дмитра Ігоровича (АДРЕСА_2, код НОМЕР_3) 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору, 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. витрат за проведення соціологічного дослідження.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у строк визначений ст. 256 ГПК України в порядку передбаченому ст. 257 ГПК України з врахуванням пп. 17.5 п. 17 ч. 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 21.08.2019

Суддя Ю.В. Подоляк