ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.08.2019                      Справа № 911/1066/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання Биковій Я.М., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробничо-торгівельна компанія “Гемопласт”, м. Білгород-Дністровський, Одеська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Асортимент ліків”, м.Маріуполь, Донецька область

про стягнення основного боргу у розмірі 444190,42грн., пені у розмірі 63496,75грн., 3% річних у розмірі 5295,82грн., інфляційних втрат у розмірі 16111,98грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Кобба Д.В. (довіреність №73 від 12.08.2019, заступник директора);

від відповідача: не з’явився

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Виробничо-торгівельна компанія “Гемопласт” звернулось до господарського суду Києвської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Фармпланета” про стягнення основного боргу у розмірі 444190,42грн., пені у розмірі 63496,75грн., 3% річних у розмірі 5295,82грн., інфляційних втрат у розмірі 16111,98грн.

Господарським судом Київської області встановлено, що відповідач – ТОВ “Фармпланета”, змінив найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Асортимент ликів", що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № та зареєстрований за адресою: 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 116А.

Ухвалою господарського суду Києвської області від 26.04.2019 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробничо-торгівельна компанія “Гемопласт”, м. Білгород-Дністровський, Одеська область разом з доданими до неї матеріалами направлено за територіальною підсудністю до господарського суду Донецької області.

20.05.2019 матеріали справи №911/1066/19 надійшли на адресу господарського суду Донецької області.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Левшиній Я.О.

Ухвалою суду від 23.05.2019 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробничо-торгівельна компанія “Гемопласт”, м. Білгород-Дністровський, Одеська область до Товариства з обмеженою відповідальністю “Асортимент ликів”, м.Маріуполь, Донецька область про стягнення 529094,97грн. залишено без руху на підставі ч.1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України; надано позивачу строк десять днів з для усунення недоліків; встановлено спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду доказів сплати судового збору та надіслання на юридичну адресу відповідача копії позовної заяви та доданих до неї документів.

14.06.2019 від позивача надійшла заява про усунення недоліків, в якій останній повідомив про усунення недоліків, що стали підставою для залишення позовної заяви без руху, на підтвердження надав відповідні докази.

Ухвалою суду від 19.06.2019 відкрито провадження у справі №911/1066/19; постановлено справу №911/1066/19 розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 17.07.2019; визначено відповідачу строк для подання суду відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), що підтверджують доводи відповідача, до 15 днів з дня отримання цієї ухвали; визначено позивачу строк для подання суду відповіді на відзив до 5 днів з дня отримання відзиву.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором №12 від 23.11.2015 з оплати поставленої продукції, внаслідок чого утворилась стягувана заборгованість та виникли підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст. ст. 526, 611, 623, 625 Цивільного кодексу України, ст. 16, 20, 224, 229 Господарського кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин, позивач надав наступні документи: договір №12 від 23.11.2015 з протоколом узгодження розбіжностей та додатковими угодами №1 від 28.11.2017 та 26.11.2018 до нього; договір №61 про відступлення права вимоги (цесія) від 25.01.2016 з додаткової угодою від 29.01.2016; договір №23 від 19.03.2014 з протоколом узгодження розбіжностей з додатковими угодами; видаткові накладні; накладні на повернення; довідка банку №71/05-с від 28.03.2019.

12.08.2019 на адресу суду від позивач надійшла заява №71 від 09.08.2019, в якій останні повідомив про зміну відповідачем свого найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю “Асортимент ліків”, на підтвердження чого надав витяг з ЄДРПОУ за № станом на 09.08.2019. Просив вважати зміст позовних вимог в редакції, викладеній у позовній заяві з урахуванням зміни найменування відповідача.

Представник позивача в судове засідання 20.08.2019 з’явився. Позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання 20.08.2019 не з’явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідач зареєстрований за адресою, вказаною у позовній заяві, а саме: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 116 А.

Відповідно до ст.120 Господарського процесуального кодексу України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов’язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов’язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв’язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, відповідача було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

За таких обставин, враховуючи достатність зібраних по справі доказів, приписи ч.9 ст.165, ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними матеріалами справи.

Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.03.2014 між Публічним акціонерним товариством «Гемопласт» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фармпланета» (покупець) укладений договір №23, згідно п. 1.1 якого продавець поставляє, а покупець приймає і оплачує продукцію медичного призначення на умовах, обумовлених в договорі, а також в додаткових угодах, які є невід’ємною його частиною.

За умовами п.п. 2.1 – 2.3 договору продавець поставляє продукцію за цінами і кількістю, вказаним в рахунках і накладних. Загальна сума договору визначається сумами, вказаними в накладних за весь час дії договору. Асортимент і кількість продукції вказується покупцем в заявках.

Покупець проводить розрахунки за продукцію згідно умов, викладених в додаткових угодах до цього договору (п. 3.1 договору).

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє з 19.03.2014 по 31.12.2014 (п. 10.1 договору).

Згідно п. 1 додаткової угоди №5 від 17.11.2014 сторони дійшли згоди пролонгувати дію договору №23 від 19.03.2014 до 31.12.2015.

25.01.2016 між Публічним акціонерним товариством «Підприємство по виробництву медичних виробів із полімерних матеріалів «Гемопласт» (первісний кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю “Виробничо-торгівельна компанія “Гемопласт” (новий кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фармпланета» (боржник) укладений договір про відступлення права вимоги (цесія) №61, згідно умов якого первісний кредитор відступив новому кредитору, а новий кредитор набув право вимоги, належне первісному кредиторові у відповідності до договору №23 від 19.03.2014, укладеного між первісним кредитором і боржником.

За цим договором новий кредитор набуває право вимагати від боржника належного виконання обов’язку щодо оплати отриманого товару за договором №23 від 19.03.2014 на суму 1067360,86грн. (п. 2 договору в редакції додаткової угоди №1 від 29.01.2016).

Право вимоги засновано на таких документах: договір №23 від 19.03.02014; додаткова угода №5 від 17.11.2014; додаткова угода №6 від 17.11.2014; додатки №№1-3 до додаткової угоди №6 від 17.11.2014; додаткова №7 від 01.09.2015; видаткові накладні: №4392 від 04.12.2015 на суму 290161,49грн. – залишок, №4424 від 08.12.2015 на суму 435409,26грн., №4492 від 11.12.2015 на суму 110804,29грн., №4493 від 11.12.2015 на суму 865,37грн., №4602 від 18.12.2015 на суму 6583,08грн., №4603 від 18.12.2015 на суму 69804,21грн., №4712 від 25.12.2015 на суму 11871,54грн., №4713 від 25.12.215 на суму 141860,85грн.; товарно-транспортні накладні; довіреності на отримання матеріальних цінностей» (п. 3 договору в редакції додаткової угоди №1 від 29.01.2016).

Новий кредитор зобов’язаний компенсувати первісному кредитору вартість боргу, право вимоги на який йому передано, в розмірі 1067360,86грн. протягом 3 місяців з моменту підписання сторонами цього договору, шляхом безготівкового перерахунку зазначеної суми на рахунок первісного кредитора, що зазначений в реквізитах сторін (п. 5 договору в редакції додаткової угоди №1 від 29.01.2016).

За умовами п.п. 6-7 договору новий кредитор самостійно здійснює стягнення боргу з боржника. Боржник обізнаний з умовами даного договору, не заперечує проти відступлення права вимоги первісним кредитором новому кредитору та згоден сплатити новому кредитору заборгованість, яка виникла під час виконання умов договору №23 від 19.03.2014.

Так, 29.01.2016 позивач на підставі договору про відступлення права вимоги (цесія) №61 від 29.01.2016 набув право вимоги належного виконання відповідачем обов’язку щодо оплати отриманого товару за договором №23 від 19.03.2014 на суму 1067360,86грн. (за видатковими накладними: №4392 від 04.12.2015 на суму 290161,49грн. – залишок, №4424 від 08.12.2015 на суму 435409,26грн., №4492 від 11.12.2015 на суму 110804,29грн., №4493 від 11.12.2015 на суму 865,37грн., №4602 від 18.12.2015 на суму 6583,08грн., №4603 від 18.12.2015 на суму 69804,21грн., №4712 від 25.12.2015 на суму 11871,54грн., №4713 від 25.12.215 на суму 141860,85грн.).

Відповідачем здійснювались платежі на користь позивача у період з 03.02.2016 по 18.01.2019 на загальну суму 16730962,22грн., з яких сума 1067360,86грн. була зарахована в рахунок погашення заборгованості за договором №23 від 19.03.2014, право вимоги за яким було набуто останнім на підставі договору про відступлення права вимоги (цесія) №61 від 29.01.2016.

23.11.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Виробничо-торгівельна компанія “Гемопласт” (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фармпланета» (покупець) укладений договір №12, згідно п.п. 1.1 якого продавець поставляє, а покупець приймає та оплачує продукцію медичного призначення на умовах, обумовлених в договорі, а також в додаткових угодах, які є невід’ємною його частиною.

Продавець поставляє продукцію за цінами і кількістю, вказаним в рахунках-фактури і накладних (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 2.2 загальна сума договору визначається сумами, вказаними в накладних за весь час дії договору.

Асортимент і кількість продукції вказується покупцем в заявках (п. 2.3 договору).

За умовами п. 2.4 договору ціна на продукцію, зазначена у видатковій накладній вказується в національній валюті України. Ціни, що зазначені у видатковій накладній є узгодженими та остаточними і не можуть бути змінені і односторонньому порядку.

Згідно п. 3.1 договору покупець проводить розрахунки за продукцію згідно умов, викладених в додаткових угодах до цього договору.

Додатковими угодами №1 від 28.11.2017 та 26.11.2018 встановлено, що продавець відпускає покупцеві товар на умовах 100% попередньої оплати або з відстрочкою платежу, згідно системи знижок, яка викладена в додатку №1.

Відповідно до п. 4.1 договору в узгодженій редакції протоколу узгодження розбіжностей від 23.11.2015 поставка продукції здійснюється транспортним засобом і за власний рахунок продавця на склад покупця, розташований за адресою: 08128, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Мила, вул. Комарова, 23Л на умовах DDP згідно ІНКОТЕРМС 2010 року в редакції Міжнародної торгової палати.

Пунктом 5.8 договору в узгодженій редакції протоколу узгодження розбіжностей від 23.11.2015 передбачено, що покупець має право повернути, а продавець зобов’язаний прийняти продукцію, поставлено в рамках даного договору у випадках: протягом всього терміну придатності продукції на підставі приписів та повідомлень Державної служби України з лікарських засобів; до закінчення строку придатності залишилось не менше 40% від загального строку; продукція не зареєстрована на території України; термін державної реєстрації продукції закінчився; у разі виявлення уповноваженою особою покупця дефектів при проведенні вхідного контролю згідно Порядку контролю якості лікарських засобів під час оптової та роздрібної торгівлі (Наказ МОЗ України №677 від 29.09.2014).

У разі не оплати або невчасної оплати за отриману продукцію, покупець сплачує продавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу. Пеня нараховується і стягується за весь строк непогашення заборгованості (п. 6.2 договору).

Згідно п. 10.1 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє з 01.01.2016 по 31.12.2016.

Додатковими угодами сторони неодноразово продовжували дію договору №12 від 23.11.2015, в тому числі і до 31.12.2019 включно.

На виконання умов договору №12 від 23.11.2015, позивач у період з 10.01.2016 по 18.01.2019 поставив відповідачу продукцію на загальну суму 16114860,81грн.

Зазначена продукція була прийнята відповідачем, про що свідчать підписи уповноважених осіб на видаткових накладних та відтиски штемпеля відповідача про отримання продукції.

Поставлена продукція за договором №12 від 23.11.2015 була оплачена відповідачем частково, а саме у розмірі 15663601,36грн. Решта в сумі 444190,42грн. залишилась несплаченою.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків з оплати поставленої продукції за договором №12 від 23.11.2015, позивач звернувся до господарського суду з розглядуваним позовом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у сукупності (ст.86 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до виконання грошових зобов'язань за договором №12 від 23.11.2015.

Враховуючи статус сторін, характер правовідносин між учасниками договору, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного договору №12 від 23.11.2015.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за поставлену продукцію покупець зобов'язаний сплатити постачальнику певну грошову суму. В силу приписів ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст.712 Цивільного кодексу України до правовідносин постачання застосовуються норми Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, які (ст.655, ч.1 ст.691) також передбачають обов'язок покупця сплатити за придбаний товар певну суму грошових коштів.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір №12 від 23.11.2015 є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов'язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 692 цього Кодексу визначено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару. Як було встановлено судом, сторони визначили умови оплати продукції за договором №12 від 23.11.2015, зокрема за спірними видатковими накладними (№650 від 08.06.2018, №679 від 15.06.2018, №773 від 06.07.02018, №871 від 27.07.2018, №1031 від 31.08.2018, №1136 від 24.09.2018, №1189 від 28.09.2018, №1448 від 26.11.2018, №1469 від 30.11.2018, №68 від 18.01.2018), а саме з відстроченням платежу 60 календарних днів.

Приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України за загальним правилом зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Дослідивши надані позивачем докази, судом встановлено, що позивачем, на підставі договору №12 від 23.11.2015 було поставлено відповідачу продукцію на загальну суму 16114860,81грн.

Зазначена продукція була прийнята відповідачем, про що свідчать підписи уповноважених осіб на видаткових накладних та відтиски штемпеля відповідача про отримання продукції.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідачем на підставі п. 5.8 договору №12 від 23.11.2015 було здійснено повернення продукції на загальну суму 7069,03грн. (за накладними на повернення №5214984 від 17.10.2017, №5332707 від 21.12.2016, №5332589 від 21.12.2016, №5167233 від 20.07.2017. Суд встановив, що накладні на повернення №5332707 від 21.12.2016, №5332589 від 21.12.2016 не містять посилання на договір, а в накладних №5214984 від 17.10.2017, №5167233 від 20.07.2017 міститься посилання на інший договір, проте, це є правом позивача зарахувати в рахунок погашення заборгованості за спірним договором суму 7069,03грн.

Відповідачем здійснювались платежі у період з 03.02.2016 по 18.01.2019 на загальну суму 16730962,22грн., що підтверджується довідкою банку №71/05-с від 28.03.2019. Враховуючи відсутність призначення платежів, зарахування сплачених коштів здійснювалось в хронологічному порядку. Таким чином, сума 1067360,86грн., як вже зазначалось вище, була зарахована в рахунок погашення заборгованості за договором №23 від 19.03.2014, право вимоги за яким було набуто останнім на підставі договору про відступлення права вимоги (цесія) №61 від 29.01.2016, а сума 15663601,36грн. була віднесена в рахунок погашення заборгованості за поставлену продукцію за договором №12 від 23.11.2015

Поставлена продукція за видатковою накладною №650 від 08.06.2018 на суму 74991,63грн. була сплачена частково, а саме у розмірі 67858,93грн., залишок заборгованості складає 7132,70грн. При цьому, позивач помилково зазначає, що вказана видаткова накладна була оплачена у розмірі 67898,93грн., оскільки за розрахунком суду часткова оплата відповідачем була здійснена саме у розмірі 67858,93грн. Вказана арифметична помилка не впливає на суму заборгованості, яка заявлена позивачем до стягнення.

Поставлена продукція за видатковими накладними №679 від 15.06.2018, №773 від 06.07.02018, №871 від 27.07.2018, №1031 від 31.08.2018, №1136 від 24.09.2018, №1189 від 28.09.2018, №1448 від 26.11.2018, №1469 від 30.11.2018, №68 від 18.01.2018 не була оплачена відповідачем.

Відповідачем дане у порядку встановленому господарським процесуальним законодавством не спростовано.

Таке неналежне виконання грошових зобов'язань кваліфікується судом як їх порушення у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання має на вимогу кредитора сплатити заборгованість.

З урахуванням наведених вище висновків суду та положень діючого законодавства, позовні вимоги про стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню у повному обсязі у розмірі 444190,42грн.

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 63496,75грн., 3% річних в розмірі 5295,82грн., інфляційні втрати в розмірі 16111,98грн.

Відповідно до приписів ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 6.2 договору у разі не оплати або невчасної оплати за отриману продукцію, покупець сплачує продавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу. Пеня нараховується і стягується за весь строк непогашення заборгованості.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд враховує, що умовами договору сторони передбачили відстрочення платежу 60 календарних днів за спірними видатковими накладними.

Таким чином, позивач набув право вимоги за видатковою накладною №650 від 08.06.2018 – 08.08.2018, за видатковою накладною №679 від 15.06.2018 – 15.08.2018, за видатковою накладною №773 від 06.07.02018 – 05.09.2018, за видатковою накладною №871 від 27.07.2018 – 26.09.2018, за видатковою накладною №1031 від 31.08.2018 – 31.10.2018, за видатковою накладною №1136 від 24.09.2018 – 24.11.2018, за видатковою накладною №1189 від 28.09.2018 – 28.11.2018, за видатковою накладною №1448 від 26.11.2018 – 26.01.2019, за видатковою накладною №1469 від 30.11.2018 – 30.01.2019, за видатковою накладною №68 від 18.01.2018 – 20.03.2019.

Перевіривши арифметичний розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, правові підстави, період та порядок їх нарахування, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення 62105,83грн., 5179,92грн. та 16111,98грн. відповідно.

Часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення пені та 3% річних обумовлено тим, що позивачем при їх розрахунку невірно визначено початкову дату періоду їх нарахування за видатковою накладною №1031 від 31.08.2018.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 42, 74, 77, 86, 123, 129, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробничо-торгівельна компанія “Гемопласт”, м. Білгород-Дністровський, Одеська область до Товариства з обмеженою відповідальністю “Асортимент ліків”, м.Маріуполь, Донецька область про стягнення основного боргу у розмірі 444190,42грн., пені у розмірі 63496,75грн., 3% річних у розмірі 5295,82грн., інфляційних втрат у розмірі 16111,98грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Асортимент ліків” (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 116А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробничо-торгівельна компанія “Гемопласт” (67700, Одеська обл., місто Білгород-Дністровський, вул. Маяковського, будинок 57, офіс 1; ) заборгованість у розмірі 444190,42грн., пеню у розмірі 62105,83грн., 3% річних у розмірі 5179,92грн., інфляційні втрати у розмірі 16111,98грн., витрати з оплати судового збору у розмірі 7913,83грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги, якщо його не скасовано, - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення підписано 21.08.2019.

Суддя Я.О. Левшина