СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2019 р. Справа № 922/1414/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого (доповідача): Чернота Л.Ф.
судді: Зубченко І.В., Радіонова О.О.
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу (вх.№2208 Х/З) Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ), м. Харків
на рішення Господарського суду Харківської області
від26.06.2019 року (повне рішення складено 01.07.2019 року)
у справі за позовом до про №922/1414/19 (суддя С. Ч. Жельне) Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ), м. Харків Військової частини НОМЕР_2 , м. Харків стягнення коштів 11 910,09 грн.
В С Т А Н О В И В:

Військово-медичний клінічний центр Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ), м. Харків звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом№1124 від 13.05.2019 р. до Військової частини НОМЕР_2 , м. Харків про стягнення фактично понесених витрат на лікування військовослужбовців у розмірі 11 910,91 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на постанову КМУ від 18.10.1999 р. №1923 «Про затвердження Порядку надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями», якою передбачено здійснення оплати вартості наданих медичних послуг військовослужбовцям інших силових структур. Також, позивач посилається на аудиторський звіт від 03.12.2016 року за № 234/1/31/18 "Про результати внутрішнього фінансового аудиту фінансово-господарської діяльності та аудиту відповідної військової частини А - 3306 за період з 01.01.2015 року по 01.11.2016 року.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 26.06.2019 року (повне рішення складено 01.07.2019 року) у справі №922/1414/19 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №1726 від 11.07.2019 року, в якій просить суд прийняти апеляційну скаргу до провадження, рішення Господарського суду Харківської області від 26.06.2019 року у справі №922/1414/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Також просить судові витрати покласти на відповідача.

Позивач вважає рішення господарського суду Харківської області від 26.06.2019 року у справі №922/1414/19 незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права.

Апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції стосовно не дотримання позивачем вимог п. 6 «Про затвердження Порядку надання медичної допомоги у військово-медичних закладах», затвердженого ПКМУ від 18.10.1999 року №1923, а саме скаржником не було надано розрахунки на відшкодування витрат надання медичної допомоги військовослужбовцям відповідача протягом 5 діб після надання допомоги є необґрунтованим.

Останній вважає, що жодним нормативним документом не встановлено порядок направлення рахунків саме заказними листами чи кур`єрами.

Відзначає, що пропущення строків направлення рахунків на оплату медичних послуг, які надані військовослужбовцям відповідача, що передбачені положеннями ПКМУ від 18.10.1999 року №1923 не є підставою у відмові задоволення позовних вимог.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2019 року визначено колегію у складі: Чернота Л. Ф. головуючий суддя (доповідач), судді: Зубченко І. В., Радіонова О. О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.07.2019 року, керуючись ст.ст. 8, 234, 235, 258, 262, 263, 270 Господарського процесуального кодексу України, відкрито апеляційне провадження у справі №922/1414/19 за апеляційною скаргою Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ), м. Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 26.06.2019 року. Встановлено учасникам справи строк до 07.08.2019 року включно для надання суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копій та доданих до нього документів іншій стороні у справі в порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України. Повідомлено учасників справи, що розгляд справи №922/1414/19 буде здійснюватись в порядку письмового провадження.

Крім того, згідно з ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегією суддів, враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Враховуючи положення ч.ч.13, 14 ст.8 Господарського процесуального кодексу України фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.

Учасники справи були повідомлені про розгляд означеної апеляційної скарги в порядку письмового провадження належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення ухвал, які імстяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно Відомості витрат за перебування на лікуванні військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, які знаходились у 2015 році на лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіон, а саме: прапорщик ОСОБА_1 , сержант ОСОБА_2 мол.сержант ОСОБА_3 , солдат ОСОБА_4 , ст.солдат ОСОБА_5 , солдат ОСОБА_6 (арк.22).

Понесені витрати на надання медичної допомоги вищезазначеним військовослужбовцям склали 11 910,91 грн.

Позивач стверджує, що вказані витрати були виявлені ним після внутрішнього фінансового аудиту фінансово-господарської діяльності та аудиту відповідності у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону (м. Харків) за період з 01.01.2015 року по 01.11.2016 року від 03.12.2016 року №234/1/31/18.

Предметом позову є стягнення коштів за лікування, а тому пунктом 1 Порядку надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.1999 №1923 (далі - Порядок), встановлено, що цей Порядок визначає механізм надання лікувально-профілактичної допомоги, проведення санаторно-курортного лікування, військово-лікарської, лікарсько-льотної, судово-медичної, судово-психіатричної експертиз, патолого-анатомічних досліджень, забезпечення лікарськими і протезними засобами (далі - медична допомога) осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців, які проходять строкову військову службу та військову службу за контрактом, Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та інших військових формувань, Держспецтрансслужби, у тому числі курсантів і слухачів військово-навчальних закладів (далі - військовослужбовці) у військово-медичних закладах інших військових формувань та надання установами, закладами і підрозділами державної санітарно-епідеміологічної служби Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, СБУ, Головного управління Національної гвардії, інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані військові формування (далі - центральні органи виконавчої влади, яким підпорядковані військові формування) послуг щодо забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя.

У разі надання екстреної медичної допомоги при захворюваннях і станах, зазначених у додатку, а також загостренні хронічних захворювань направлення за повідомленням відповідного військово-медичного закладу подається до нього протягом трьох діб з дня госпіталізації чи амбулаторного надання екстреної медичної допомоги, згідно з абзацом другим пункту 5 Порядку.

Відповідно до пункту 6 Порядку рахунки на оплату медичної допомоги протягом п`яти днів після її надання надсилаються до органу військового управління (військової частини) військового формування, уповноважена посадова особа якого буде здійснювати оплату. Вартість медичних послуг, які надаються військовослужбовцям інших військових формувань, встановлюється наказами керівників військово-медичних закладів, які надають ці послуги, у розмірі фактичних витрат на придбання медикаментів і перев`язувальних матеріалів, продуктів харчування та витрат на оплату комунальних послуг і енергоносіїв, що визначаються відповідно до законодавства, яке регулює здійснення розрахунків зазначених витрат виробництва продукції (робіт, послуг).

Відшкодування витрат на надання медичної допомоги військовослужбовцям у військово-медичних закладах інших військових формувань здійснюється у 10-денний термін з дня надходження рахунків від військово-медичних закладів, в яких надавалася медична допомога. Копії платіжних доручень після здійснення оплати за надану медичну допомогу надсилаються на адресу військово-медичного закладу, згідно пункту 7 Порядку.

Позивач в порушення цих вимог Порядку своєчасно, упродовж 2015 року не надав вказані рахунки Відповідачу, а лише 11.03.2019 за вих. №572 разом із запитом про стягнення фактично понесених витрат на лікування надав відомість витрат за перебування на лікуванні військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, які знаходилися у 2015 році Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військової частини A-3306).

Із копії запиту про стягнення фактично понесених витрат на лікування №572 від 11.03.2019 року вбачається, що позивач просив відповідача оплатити рахунки згідно із відомостями на суму 11910,00 грн., але, не визначив на які саме рахунки повинно було здійснити перерахування за надані послуги.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не приймає вказаний запит, як вимогу про сплату коштів у розумінні ст. 530 ЦК України.

Відповідач, на підтвердження своїх тверджень надав до суду першої інстанції копію листа №40/05/33-981 від 29.03.2019 року, яким останній повідомив позивача про те, що запит від 11.03.2019 року за вих. №972 (відповідачем було допущено описку, так як запит був за №572) про стягнення фактично понесених витрат на лікування, військовою частиною НОМЕР_2 розглянуто. Повідомлено позивача про те, що підстави для проведення оплати рахунків за надані медичні послуги військовослужбовцям військової частини НОМЕР_3 відсутні. Тому, вимоги, зазначені у запиті задоволенню не підлягають (а.с.19).

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження своїх вимог надано до суду копію рахунку - фактури №1 від 27.01.2017 на суму 9137,69 грн., копію рахунку-фактури №2 на суму 2772,40 грн. разом із чеком поштового відправлення в якості доказу направлення вказаних рахунків на адресу відповідача. (арк.76-77)

Відповідач наголошуючи на невиконання позивачем п.7 Порядку заперечував факт отримання ним вищевказаних рахунків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За умовами вимог ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що наданий до матеріалів справи, позивачем чек поштового відправлення не може розцінюватись судом в розумінні ст.76 ГПК як належний доказ направлення на адресу відповідача рахунків по сплаті послуг медичної допомоги військовослужбовцям з якого можливо встановити обставини, які входять до предмету доказування, оскільки факт їх отримання відповідачем заперечується.

Крім того, сам чек не містить опису документів які направлялися позивачем на належну адресу відповідача.

Приписами ч. 2 статті 530 ЦК України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено виконання ним вимог п. 7 Порядку, який передбачає порядок відшкодування витрат на надання медичної допомоги військовослужбовцям, та не надано доказів, які б стверджували направлення рахунків до військової частини А-3005 про оплату за лікування військовослужбовців.

Стосовно заявленого відповідачем у відзиві на позовну заяву №40/05/33-1718 від 04.06.2019 застосування позовної давності (а.с. 42-46) судова колегія зазначає наступне.

Приписами статті 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 та п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України. За матеріалами справи вбачається, що зобов`язання сплатити кошти починається з моменту отримання рахунку відповідачем, а тому не настав момент виконання зобов`язань.

У даному випадку, за відсутності підтвердження з боку позивача, направлення рахунків та вимогу передбачену статтею 530 ЦК України, колегія суддів дійшла до висновку, що строк оплати за надані послуги не настав. А тому, позовна давність позивачем не пропущена.

Таким чином, за змістом названих норм позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Матеріали справи свідчать про те, що господарський суд першої інстанції всебічно, повно і об`єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та правильно, з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права вирішив спір у даній справі.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, тому підстав для її задоволення не має, оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому повинно бути залишено без змін.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Витрати по сплаті судового збору за розподіляються відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 86, 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частинга А-3306), м. Харків на рішення господарського суду Харківської області від 26.06.2019 року (повний текст рішення складено та підписано 01.07.2019 року) у справі №922/1414/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 26.06.2019 року (повний текст рішення складено та підписано 01.07.2019 року) у справі №922/1414/19 залишити без змін.

Повний текст постанови складено та підписано 22.08.2019 р.

Головуючий суддя Л.Ф. Чернота

Суддя І.В. Зубченко

Суддя О.О. Радіонова