ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 року Справа № 915/1617/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е. М. при секретарі судового засідання Ковальжи А. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства Миколаївська теплоелектроцентраль, Каботажний спуск, 18, м. Миколаїв, 54020 ()

до відповідача Житлово-комунального Підприємства Миколаївської міської ради Бриз, вул. Правди, 6а, м. Миколаїв, 54029 ()

про стягнення грошових коштів в сумі 364 416, 15 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Вірченко І.П., довіреність № 09-01/59 від 16.10.2018 року;

від відповідача: Лазарєва Д.В., довіреність № 690 від 08.08.2019 року.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернулось Приватне акціонерне товариство Миколаївська теплоелектроцентраль з позовною заявою про стягнення з Житлово-комунального Підприємства Миколаївської міської ради Бриз заборгованості у розмірі 364 416, 15 грн., у тому числі: 310 981, 02 грн. основний борг за теплову енергію; 8 159, 89 грн. інфляційні витрати; 3 545, 98 грн. 3 % річних; 41 729, 26 грн. пеня.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 25.06.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 23.07.2019 року.

В судовому засіданні 23.07.2019 року судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, якою оголошено перерву в судовому засіданні до 22.08.2019 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 22.08.2019 року закрито провадження у справі № 915/1617/19 в частині стягнення 23 144, 27 грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

В судовому засіданні 22.08.2019 року судом відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІ. ЗАЯВИ ТА КЛОПОТАННЯ У СПРАВІ.

22.08.2019 року до господарського суду Миколаївської області від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог (вх. № 13628/19), в якій позивач зазначає, що станом на 13.08.2019 року відповідачем частково погашено заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 22 770, 47 грн., крім того, у червні надійшли пільги за квітень у розмірі 373, 80 грн. Керуючись ст. 42 ГПК України, позивач просить суд:

- зменшити позовні вимоги на суму основного боргу в розмірі 23 144, 27 грн.

- стягнути з відповідача 287 836, 75 грн. боргу за спожиту теплову енергію; 8 159, 89 грн. інфляційних витрат; 3 545, 98 грн. 3 % річних; 41 729, 26 грн. пені.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, заява про зменшення позовних вимог (вх. № 13628/19 від 22.08.2019 року) судом до розгляду не прийнята, оскільки подана до суду позивачем з порушенням строку, встановленого процесуальним законом.

В судовому засіданні 22.08.2019 року представник позивача усно просив суд долучити до матеріалів справи та прийняти до розгляду докази, які долучено позивачем до заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Подані докази судом долучено до матеріалів справи та прийнято до розгляду.

ІІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

1. Правова позиція позивача.

Позивач зазначає, що предметом спору є вимога про стягнення грошової заборгованості. Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо неналежного виконання відповідачем умов договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 3430 від 01.09.2016 року, а саме: зобов`язання щодо своєчасної та в повному обсязі оплати за отриману теплову енергію, внаслідок чого позивачем заявлено до стягнення заборгованість у спірній сумі та нараховано відповідачу пеню, 3 % річних та інфляційні втрати відповідно до умов договору та вимог законодавства. Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 193 ГК України, ст. 526, 610, 612, 624 ЦК України та умовами договору.

2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

15.08.2019 року до господарського суду Миколаївської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 13308//19).

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 22.08.2019 року поновлено відповідачу пропущений процесуальний строк для подання відзиву.

Відзив долучено судом до матеріалів справи та прийнято судом до розгляду.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що позовні вимоги в частині стягнення основної суми заборгованості та нарахованої суми пені визнає частково. Відповідач вказує, що платіжним дорученням № 5726 від 16.07.2019 року здійснив оплату частини основного боргу в розмірі 22 770, 47 грн. Крім того, відповідачу надано пільги в розмірі 373, 80 грн. Отже, фактично основна сума боргу за договором № 3430 становить 287 836, 75 грн.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач, посилаючись на приписи ст. 549, 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, ст. 237 ГПК України, враховуючи майновий стан відповідача, просить суд зменшити розмір штрафних санкцій, а саме пені до 25 % від суми, що підлягає стягненню.

ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

01.09.2016 року між ПАТ Миколаївська теплоелектроцентраль (енергопостачальна організація) та Житлово-комунальним Підприємством Миколаївської міської ради Бриз (споживач) було укладено договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 3430 (арк. 13-17).

Відповідно до п. 10.1 Договору цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.09.2017 р.

Відповідно до п. 10.4 Договору договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Договір підписано сторонами та скріплено печатками сторін.

Доказів розірвання, припинення дії договору або визнання недійсним договору суду не подано.

Умовами договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 2.1 Договору теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гаряче водопостачання протягом року; технологічні потреби; кондиціювання повітря.

Відповідно до п. 6.2 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно до п. 6.3 Договору споживач за 20 днів до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації вартість зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця.

Відповідно до п. 5.7 Договору споживачу щомісяця направляється акт приймання-передачі теплової енергії в гарячій воді за формою додатка № 4 (акт прийому-передачі теплової енергії у гарячій воді) за попередній місяць. Споживач зобов`язаний протягом п`яти календарних днів підписати зазначений акт і один екземпляр направити на адресу енергопостачальної організації. У випадку відсутності протягом п`яти днів мотивованого відмовлення від підписання або неповернення підписаного екземпляра Енергопостачальній організації, акт приймання-передачі теплової енергії в гарячій воді вважається прийнятим споживачем і кількість спожитої теплової енергії визначеною по розрахунках енергопостачальної організації..

Відповідно до Додатку № 1 до договору об`єктом теплоспоживання відповідача ЖКП ММР «БРИЗ» є вул. Паризької Комуни, 26/2.

В опалювальний період 2018-2019 роки позивачем поставлялась відповідачу теплова енергія в гарячій воді з метою теплозабезпечення приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується нарядом на підключення до централізованої системи опалення від 12.11.2018 року (арк. 63).

За період з листопада 2018 року по квітень 2019 року позивач поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 370 951, 57 грн., що підтверджується виставленими постачальником рахунками (арк. 31-36).

На виконання умов п. 5.7 договору енергопостачальною організацію направлялись для підписання споживачу акти прийому-передачі теплової енергії у гарячій воді за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року (арк. 37-40). Акти підписані та скріплені печатками сторін.

Факт направлення рахунків та актів підтверджується наявними в справі Реєстрами вручення споживачам остаточних рахунків, актів прийому-передачі (арк. 41-46).

28.01.2019 року позивач звертався до відповідача із претензією № 34-Ю (арк. 61-62), проте доказів надання відповідачем відповіді на претензію суду не подано.

Відповідачем частково проведено оплату за отриману теплову енергію в сумі 51 024, 41 грн. з урахуванням отриманих пільг (арк. 53-60).

Крім того, у відповідача станом на жовтень 2018 року була переплата в розмірі 8 946, 14 грн., що підтверджено позивачем та відображено в розрахунку (арк. 9).

Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на день звернення до суду із даним позовом заборгованість відповідача перед позивачем за отриману теплову енергію становила 310 981, 02 грн. (370 951, 57 грн. - 8 946, 14 грн. - 51 024, 41 грн.) (арк. 9).

Після відкриття провадження у даній справі відповідачем частково проведено оплату за отриману теплову енергію в сумі 22 770, 47 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5726 від 16.07.2019 року (арк. 116). Крім того, відповідачу надано пільги в сумі 373, 80 грн. (арк. 117). Разом становить 23 144, 27 грн. (22 770, 47 грн. + 373, 80 грн.).

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 22.08.2019 року закрито провадження у справі № 915/1617/19 в частині стягнення 23 144, 27 грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Отже, станом на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем за отриману теплову енергію становить 287 836, 75 грн. (310 981, 02 грн. - 22 770, 47 грн. - 373, 80 грн.), що також відображено в розрахунку позивача станом на 13.08.2019 року (арк. 115).

Факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем за отриману теплову енергію в розмірі 287 836, 75 грн. не заперечується відповідачем.

Відповідно до підписаного сторонами та скріпленого печатками сторін Акту звірки взаємних розрахунків станом на 01.08.2019 року заборгованість відповідача перед позивачем за отриману теплову енергію становить 287 836, 75 грн. (арк. 88).

Невиконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості спожитої теплової енергії і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

V. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

1. Щодо вимоги про стягнення суми основного боргу.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч. 7 ст. 276 ГК України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про теплопостачання" державна політика у сфері теплопостачання базується на принципах, зокрема, взаємної відповідальності суб`єктів відносин у сфері теплопостачання за якісне постачання теплової енергії та своєчасну її оплату.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів.

Відповідно до п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 року № 1198, споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Як вказано вище, за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року позивач поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 370 951, 57 грн., що підтверджується виставленими постачальником рахунками (арк. 31-36).

Відповідачем частково проведено оплату за отриману теплову енергію в загальній сумі 74 168, 68 грн. з урахуванням отриманих пільг (арк. 53-58, 116-117). Крім того, станом на жовтень 2018 року у відповідача була переплата в розмірі 8 946, 14 грн.

Отже, станом на день розгляду справи заборгованість становить 287 836, 75 грн.

Станом на день розгляду справи суду не подано доказів оплати заборгованості в розмірі 287 836, 75 грн., строк оплати якої настав, як і не спростовано факту наявності вказаної заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, позовна вимога в частині стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 287 836, 75 грн. є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

2. Щодо вимоги про стягнення трьох процентів річних та індексу інфляції.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду України від 23.01.2012 року по справі № 37/64).

Позивачем нараховано відповідачу 3 545, 98 грн. - 3 % річних від суми заборгованості за період з 13.11.2018 року по 05.06.2019 року.

Розрахунок здійснено по кожному рахунку окремо. Розрахунок суми 3 % річних у сумі 3 545, 98 грн. є арифметично правильним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи. Розгорнутий розрахунок трьох відсотків річних наявний в матеріалах справи (арк. 10-11).

Позивачем також нараховано відповідачу 8 159, 89 грн. індексу інфляції за прострочення виконання грошових зобов`язань. Нарахування здійснено за період з грудня 2018 року по квітень 2019 року. Перевіривши нарахування індексу інфляції, судом встановлено, що позивачем правильно застосовано індекси інфляції, період визначено правильно, нарахування здійснено відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, детальний розрахунок наявний в матеріалах справи (арк. 9).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та підставність вимоги про стягнення індексу інфляції в розмірі 8 159, 89 грн. та 3 % річних у сумі 3 545, 98 грн. В цій частині позов підлягає задоволенню.

3. Щодо вимоги про стягнення пені.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами.

Відповідно до п. 7.2.3 Договору споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію пеня, яка обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діє в період, за який нараховується пеня відповідно до Закону України від 22.11.1966 р. № 543/96-ВР.

Перевіривши розрахунок розміру пені в розмірі 41 729, 26 грн., судом встановлено, що розрахунок пені здійснено позивачем арифметично правильно відповідно до вимог чинного законодавства та умов Договору. Нарахування здійснено позивачем, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Період нарахування визначено позивачем правильно. Детальний розрахунок пені наявний в матеріалах справи (арк. 12). Отже, нарахування пені в сумі 41 729, 26 грн. є обґрунтованим та підставним.

Щодо зменшення розміру неустойки, то суд зазначає наступне.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить суд, посилаючись на приписи ст. 549, 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, ст. 237 ГПК України, враховуючи майновий стан відповідача, зменшити розмір штрафних санкцій, а саме пені до 25 % від суми, що підлягає стягненню.

Клопотання мотивоване тим, що:

- постачання теплової енергії здійснюється в гуртожиток, а мешканці гуртожитку не мають прямих договорів з позивачем, відтак, плату за спожиту послугу з постачання теплової енергії мешканцями гуртожитку, здійснює відповідач. В свою чергу, не всі мешканці багатоквартирних будинків та гуртожитків, які перебувають на обслуговуванні підприємства, є сумлінними платниками;

- основним прибутком підприємства є кошти, отримані від мешканців житлових будинків, оскільки підприємство не здійснює будь-яку іншу діяльність;

- однією зі складових надходження коштів на підприємство є кошти, отримані в якості відшкодування державним бюджетом отриманих населенням пільг та субсидій;

- держава систематично порушує терміни повернення коштів в якості відшкодування отриманих населенням пільг та субсидій (виписка з бухгалтерської програми 1С по рахунку 484) (арк. 82-83);

- за результатами роботи підприємства в 2018 році підприємство мало дебіторську заборгованість в розмірі 10 303 000 грн., а за роботу в 1-му півріччі 2019 року в розмірі 11 901 000 грн. (звіти про фінансовий стан підприємства (Баланс Ф-1)) (арк. 84-85);

- збиток підприємства за результатами роботи в 1-му півріччі 2019 року склав 517 000 тис. грн. (звіти про фінансові результати підприємства (Баланс Ф-2)) (арк. 86);

- позивач не єдиний контрагент, який в судовому порядку вимагає сплату нарахованих штрафних санкцій (пені), інфляційних втрат та 3 % річних, що підтверджується судовими рішеннями по справах № 915/949/19, № 915/24/19, № 915/242/19, № 915/1041/18, № 915/1789/19 (арк. 90-111).

Розглянувши подане клопотання, дослідивши та оцінивши подані у справу докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.05.2018 року у справі № 917/1068/17 та у постанові від 15.05.2018 року справі 905/2009/17.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.11 року з останніми змінами вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Дослідивши подані суду докази, проаналізувавши правові позиції сторін, врахувавши збалансованість інтересів сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені та можливість зменшення розміру пені на 50 %. Враховуючи вищевикладене, до стягнення підлягає пеня в розмірі 20 864, 63 грн. В цій частині позов підлягає задоволенню. В решті пені в сумі 20 864, 63 грн. слід відмовити.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 22.08.2019 року закрито провадження у справі № 915/1617/19 в частині стягнення 23 144, 27 грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

В зв`язку тим, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, що призвело до необхідності позивачу звертатися з позовом до суду та здійснювати додаткові витрати на сплату судового збору, суд, відповідно до свого права, передбаченого ч. 9 ст. 129 ГПК України, поклав на відповідача відшкодування позивачу судового збору.

Враховуючи вищевикладене, судовий збір в розмірі 5 466, 24 грн. слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Керуючись ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з відповідача Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради Бриз, вул. Правди, 6а, м. Миколаїв, 54029 () на користь позивача Приватного акціонерного товариства Миколаївська теплоелектроцентраль, Каботажний спуск, 18, м. Миколаїв, 54020 () на р/р НОМЕР_1 в АТ «Державний ощадний банк України», МФО 326461, ОКПО 30083966:

- 287 836, 75 грн. (двісті вісімдесят сім тисяч вісімсот тридцять шість грн. 75 коп.) основного боргу за теплову енергію.

3. Стягнути з відповідача Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради Бриз, вул. Правди, 6а, м. Миколаїв, 54029 () на користь позивача Приватного акціонерного товариства Миколаївська теплоелектроцентраль, Каботажний спуск, 18, м. Миколаїв, 54020 () на р/р НОМЕР_2 ПАТ «Укргазбанк», МФО 320478, ОКПО 30083966:

- 8 159,89 грн. (вісім тисяч сто п`ятдесят дев`ять грн. 89 коп.) інфляційних втрат;

- 3 545, 98 грн. (три тисячі п`ятсот сорок п`ять грн. 98 коп.) 3 % річних;

- 20 864, 63 грн. (двадцять тисяч вісімсот шістдесят чотири грн. 63 коп.) пені;

- 5 466, 24 грн. (п`ять тисяч чотириста шістдесят шість грн. 24 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

4. Накази видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

5. Відмовити в позові в частині стягнення пені у розмірі 20 864, 63 грн. (двадцять тисяч вісімсот шістдесят чотири грн. 63 коп.).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено 27.08.2019 року.

Суддя Е.М. Олейняш