ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 року м. Черкаси справа № 925/1282/17

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Волна С.В., за участі представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славкіної М.А. до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПФ "Перше Травня" про стягнення 262 365 429,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача на користь позивача 262 365 429,96 грн. з них 86 835 806,73 грн. заборгованості по процентам, 24 709 356,93 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 16 992 454,71 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, 9 879 750,41 грн. заборгованості як 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту, 4 871 434,62 грн. заборгованості як 3% річних за несвоєчасне погашення процентів, 85 922 516,35 грн. інфляційних збитків (втрат) за несвоєчасне погашення кредиту, 33 154 110,21 грн. інфляційних збитків за несвоєчасну сплату процентів на підставі укладеного між сторонами кредитного договору № 144-2013 від 06.11.2013.

Справа розглядається за правилами загального позовного провадження.

В засідання представники сторін не з`явилися, явка обов`язковою не визнавалася, що не перешкоджає суду провести розгляд справи за наявними у справі документами.

У відповідності до ст. 13,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши наявні у справі докази суд вважає, що позов підлягає лише до часткового задоволення, виходячи з такого:

Відповідачем не заперечується правомірність пред`явлення позову публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славкіної М.А., оскільки вказаний банк на підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014р. №733 віднесено до категорії неплатоспроможних.

Доказів відновлення належного фінансового стану банку та відновлення повноважень його керівництва суду на час розгляду справи не подано.

З матеріалів справи вбачається і відповідачем не заперечується, що 06.11.2013р. між публічним акціонерним товариством «Банк «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (Кредитором Позивач у справі), в особі заступника голови правління Яцюти Андрія Валерійовича, що діє на підставі довіреності, посвідченої 06.08.2013р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. та зареєстрованої в реєстрі за №2506, та товариством з обмеженою відповідальністю «ПФ Перше травня» (Позичальником Відповідач у справі), в особі директора Кіндрат ОСОБА_1 , за результатами досягнення угоди про заміну сторони у зобов`язаннях та новацію зобов`язання за участі ряду юридичних осіб, було укладено кредитний договір №144-2013 (Далі Кредитний договір), за умовами якого Кредитор-Позивач зобов`язався надати Позичальнику-Відповідачу кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом 168 352 422,85 грн. Натомість Позичальник зобов`язався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути Кредитору суму Кредиту, сплатити проценти за користування Кредитом, комісії, можливі штрафні санкції та інші платежі, передбачені цим договором. Кінцевий термін погашення 05 листопада 2014 року включно (п. 1.3 Кредитного договору). Відповідач повинен сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 24,5% річних (п. 1.2 Кредитного договору).

Договором про внесення змін від 12.08.2014р. до Кредитного договору сторони погодили, що процентна ставка у розмірі 24,5% встановлюється з 06.11.2013р. по 31.08.2014р., а з 01.09.2014р. процентна ставка встановлюється у розмірі 16,10% річних (а.с. 141 том 1).

Договором про внесення змін від 31.10.2014р. до Кредитного договору сторони визначили кінцевий термін погашення кредиту 04.11.2015р. включно (а.с. 143 том 1).

Позивач доводить і це не заперечно відповідачем, що на виконання умов Кредитного договору із врахуванням п. 3 додатку № 1 до Кредитного договору (а.с. 28 том 1), Кредитор надав, а Позичальник отримав грошові кошти в загальній сумі 168 352 422,85 грн.

У встановлений кінцевий строк користування кредитними коштами 04.11.2015 відповідач ці кошти не повернув.

Відповідач вказує, що сторонами не було складено графіку для часткового погашення кредитного боргу і позивачем це не спростовано. Отже повернення заборгованості повинно бути проведено одномоментно 04.11.2015 року.

За розрахунками позивача, станом на час звернення до суду у жовтні 2017 року Позичальником здійснено сплату процентів за користування кредитними коштами (до 28.12.2015 року включно) в загальній сумі 2 950 460,59 грн. Доказів про сплату процентів у більшій сумі відповідач суду не подав.

Спір між сторонами виник з підстав прострочення виконання відповідачем його кредитних зобов`язань, за що позивачем було нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати, які банк просить стягнути за позовом у даній справі.

Рішенням господарського суду Черкаської області у справі № 925/462/15 від 05.01.2016 (а.с. 99 том 2) з відповідача на користь позивача на підставі умов кредитного договору від 06.11.2013 № 144-2013 (розрахунок а.с. 107-108) стягнуто :

- 168 352 422,85 грн. строкової заборгованості по кредиту;

- 42 993 057,62 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими за період з 06.11.2013 по 09.02.2015;

- 1 664 585,71 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, нарахованої за період з 16.12.2014 по 09.02.2015;

- 178 348,47 грн. як 3% річних за прострочення сплати процентів, нарахованих в період з 16.12.2014 по 09.02.2015;

- 1 751 324,65 грн. інфляційних збитків за прострочення сплати процентів, нарахованих у період з 16.12.2014 по 09.02.2015.

Рішення у справі № 925/462/15 набрало законної сили.

У відповідності до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно умов п. 15.3. Кредитного договору № 144-2013 сторони домовилися про те, що до всіх правовідносин, пов`язаних із укладенням та виконанням цього Договору, у тому числі щодо вимоги та сплати неустойки/пені, застосовується строк позовної давності тривалістю у п`ять років.

З цих підстав клопотання відповідача про застосування до вимог про стягнення пені річного строку позовної давності (а.с. 120 том 2) суд відхиляє. Станом на час звернення позивача до суду за жодною із вимог строк позовної давності у 5 років не є пропущеним.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків:

Між сторонами виникли відносини з банківського кредитування на підставі письмового Кредитного договору від 06.11.2013р. №144-2013 зі змінами та доповненнями. Кредитний договір не визнавався недійсним за рішенням суду, не розривався до закінчення терміну його дії та сторонами не подано доказів про його нікчемність.

Кредитний договір сторонами виконувався, що вказує на досягнення його сторонами згоди зі всіх істотних умов цього правочину.

Зобов`язанням, згідно статті 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

В силу положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського Кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно частини 2 статті 345 ГК України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики.

Як встановлено ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За приписом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За змістом ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписом частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач порушив права позивача на отримання кредитних коштів після завершення терміну користування ними разом із нарахованими відсотками, з чого і виник спір.

Заперечень проти неотримання кредитних коштів та їх неповернення у повному розмірі 168 352 422,85 грн. разом із нарахованими процентами станом на час розгляду справи відповідач суду не надав.

Відповідно до п. 2.4. Кредитного договору № 144-2013 проценти за користування кредитом Відповідач як Позичальник сплачує щомісяця на рахунок № НОМЕР_1 не пізніше 15 календарного числа місяця, наступного за тим, за який вони нараховані, та остаточно при погашенні кредиту.

Як встановлено судом, на час укладення Кредитного договору відсоткова ставка по процентах була погоджена сторонами у розмірі 24,5% річних, а за умовами договору від 12.08.2014 про внесення змін до Кредитного договору (а.с. 141 том 1) відсоткову ставку зменшено до 16,1% річних з 01.09.2014 року.

Натомість позивач розрахунок процентів по кредиту провів виключно за ставкою 24,5% річних за весь період нарахування з 06.11.2013 по 24.01.2017 на суму 132 779 324,94 грн.

Позивач не вказує у розрахунках, а тому не виключив з нарахування та стягнення заборгованість, яку вже стягнуто у справі № 925/462/15 за рішенням господарського суду Черкаської області на суму 42 993 057,62 грн. заборгованості за процентами, нарахованих відповідачу за період з 06.11.2013 по 09.02.2015 (тобто за цей же період, що фігурує у розрахунках позивача у справі № 925/1282/17).

Розрахунки до справи № 925/462/15 (а.с. 107-108 том 2).

За належним розрахунком позивач мав нарахувати відповідачу :

Розрахунок процентів

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
168352422.8506.11.2013 - 31.08.201429924.5 %33788100.65

Розрахунок процентів

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
168352422.8501.09.2014 - 24.01.201787716.1 %65051376.19

Загальний розмір цих процентів становить 98 839 476,84 грн. (65051376.19 + 33788100.65).

Як вказує позивач у власних розрахунках, відповідачем за період з 25.12.2013 по 28.12.2015 сплачено процентів по кредиту в загальній сумі 2 950 460,59 грн.

Тому за належним розрахунком борг по процентах за користування кредитом у відповідача становить лише 52 895 958,63 грн. (98 839 476,84 - 2950 460,59 сплачених % - 42 993 057,62 грн. стягнутих за рішенням у справі № 925/462/15).

Доказів проведення розрахунку по процентах відповідач суду не надав, строки сплати процентів вже є такими, що настали, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить лише 52 895 958,63 грн. боргу по процентах за користування кредитом.

В решті вимог про стягнення заборгованості по процентах позивачу слід відмовити за неправомірністю їх нарахування, а в частині вже стягнутих 42 993 057,62 грн. процентів за рішенням у справі № 925/462/15 провадження у справі слід закрити, виходячи з такого:

У відповідності до п9) ч. 1 Перехідних положень до чинного ГПК України в редакції з 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Спір у справі № 925/462/15 вирішено із прийняттям рішення від 15.01.2016.

Із позовною заявою у справі № 925/1282/17 позивач звернувся у жовтні 2017 і не вказав інформацію про розгляд справи № 925/462/15.

У відповідності до п.3) ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Згідно п.2) ч. 1 ст. 175 ГПК України суд відмовляє у відкритті провадження якщо є таке, що набрало законної сили рішення ...... у справі між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Згідно п. 14.4. Кредитного договору сторонами погоджено, що за прострочення виконання будь-яких грошових зобов`язань за цим Договором Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. Розрахунок пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов`язання мало бути виконаним і по день виконання Позичальником простроченого зобов`язання.

На думку суду дана умова договору виключає можливість застосування обмеження, передбаченого ч. 6 ст. 232 ГК України про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Обмеження розміру пені відповідає положенням ст. 1,3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", якими визначено, що пеня встановлюється договором між сторонами, однак її розмір при сплаті не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ.

Позивач просить стягнути з відповідача 24 709 356,93 грн. пені по кредиту за період з 26.07.2016 по 24.01.2017.

Пеня по кредиту у рішенні суду від 15.01.2016 по справі № 925/462/15 не заявлялася до стягнення та не стягувалася судом.

За належним розрахунком, перевіреним за калькулятором програми Ліга-Закон сума пені по кредиту за період 26.07.2016 по 24.01.2017 становить лише 24700888,27 грн. :

Розрахунок суми пені

Розмір договірної пені - подвійна облікова ставка НБУ

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
168352422.8526.07.2016 - 28.07.2016316.5000 %0.090 %*455379.50
168352422.8529.07.2016 - 15.09.20164915.5000 %0.085 %*6987085.53
168352422.8516.09.2016 - 27.10.20164215.0000 %0.082 %*5795739.15
168352422.8528.10.2016 - 08.12.20164214.0000 %0.077 %*5409356.54
168352422.8509.12.2016 - 24.01.20174714.0000 %0.077 %*6053327.55

Доказів сплати пені по кредиту у вказаній сумі відповідач суду не надав. тому до примусового стягнення належить 24 700 888,27 грн. В решті пеня нарахована невірно, а тому у її стягненні слід відмовити.

Позивач також просить стягнути з відповідача 16 992 454,71 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту за період з 26.07.2016 по 24.01.2017.

За рішенням у справі № 925/462/15 пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту нарахована та стягнута за раніший період з 16.12.2014 по 09.02.2015, який не фігурує у розрахунках позовних вимог по справі № 925/1282/17.

Однак позивачу слід відмовити у стягненні 16 992 454,71 грн. пені по процентах виходячи з такого:

У таблиці розрахунку пені по процентах за користування кредитом у лівій колонці позивач вказав стартові суми боргу по процентах, які він неправомірно нарахував зі ставки 24,5%, бо з 01.09.2014 процентна ставка за користування кредитом зменшена до 16,1% річних.

Записи у цій колонці про розмір заборгованості по процентах повинні співпадати із розрахованою заборгованістю по процентах, які показані у попередній таблиці щодо розрахунку процентів за користування кредитом. Однак у позивача вони не співпадають.

У справу надано договори про внесення змін до Кредитного договору № 144-2013, якими сторони погоджували перенесення сплати процентів, які були нараховані відповідачу на певні дати (а.с. 137-143 том 1). Позивач своїми розрахунками не доказав суду, яких сум боргу по процентах стосувалися додаткові угоди та як ці нові строки були враховані позивачем у його розрахунках, оскільки вони впливають на правильне визначення простроченого строку сплати процентів по кредиту для нарахування пені.

Позивач свої вимоги в частині стягнення пені по процентах за користування кредитом не змінив, наполягає на нарахуванні пені по процентах із їх заборгованості по ставці 24,5 %, оскільки інших розрахунків суду не подано.

Тому цей розрахунок позивача є невірним і не доведеним.

Для нового перерахунку пені по процентах за вказані позивачем періоди із врахуванням нової відсоткової ставки, умов додаткових договорів про перенесення строків сплати процентів, встановлення самого розміру цих перенесених до сплати процентів, потрібні спеціальні знання, якими суд не володіє.

Від оплати призначеної судом експертизи у справі обидві сторони ухилилися (експертиза повернута без виконання через її неоплату позивачем, а на пропозицію суду оплатити експертизу відповідачем останній ніякої відповіді не надав).

Отже у стягненні 16 992 454,71 грн. пені по процентах за користування кредитом позивачу слід відмовити за недоведеністю обґрунтованості розрахунків.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Така відповідальність боржника встановлена законом, а тому застосовується кредитором незалежно від того, чи було передбачено таку умову в укладеному між сторонами договорі.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 9 879 750,41 грн. за період з 10.02.2015 по 24.01.2017.

У справі № 925/462/15 до стягнення 3% річних за прострочення повернення кредиту по ст. 625 ЦК України не заявлялися, суд їх не стягував.

Як встановлено судом, змінами до Кредитного договору № 144-2013 кінцевий термін погашення кредиту встановлено 04.11.2015 включно (договір про внесення змін від 31.10.2014 (а.с. 143 том 1). Строк позовної давності по договору по всіх стягненнях згідно п. 15.3. Кредитного договору встановлено тривалістю 5 років.

Тому прострочення сплати кредиту виникає з 05.11.2015(що не враховано позивачем у розрахунках) і тому позивач має право проводити нарахування 3% річних по ст. 625 ЦК України лише за період з 05.11.2015 до 24.01.2017.

За належним розрахунком сума 3% річних за прострочення повернення кредиту становить лише 6 171 384,71 грн. :

Розрахунок процентів

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
168352422.8505.11.2015 - 24.01.20174473 %6171384.71

Доказів сплати вказаного боргу відповідач суду не надав, тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить лише 6 171 384,71 грн. як 3% річних за прострочення повернення кредиту по ст. 625 ЦК України, а в стягненні решти боргу за цим платежем позивачу слід відмовити через безпідставність нарахування.

Також позивач просить стягнути з відповідача 85 922 516,35 грн. інфляційних втрат по кредиту за період з 10.02.2015 по 24.01.2017 (розрахунок а.с. 12-16 том 1).

Як встановлено судом, прострочення повернення кредиту повинно рахуватися для відповідача лише з 05.11.2015 (договір про внесення змін від 31.10.2014 (а.с. 143 том 1) про зміну кінцевого терміну погашення кредиту.

Інфляційні втрати за прострочення повернення кредиту у справі № 925/462/15 позивачем не заявлялися і судом не стягувалися.

Тому за належним розрахунком інфляційні втрати по кредиту за період з 05.11.2015 по 24.01.2017 становлять лише 28 081 956,62 грн. :

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
05.11.2015 - 24.01.422.851.6.9.47

Відповідач доказів проведення розрахунку за цим платежем не надав, тому до примусового стягнення належить лише 28 081 956,62 грн., а в стягнені решти суми цього платежу позивачу слід відмовити через безпідставність нарахування.

Крім того позивач просить стягнути з відповідача 4 871 434,62 грн. заборгованості як 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за період з 10.02.2015 по 24.01.2017 та 33 154 110,21 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну сплату процентів за період з 10.02.2015 по 24.01.2017 на підставі ст. 625 ЦК України (розрахунки а.с. 10-11 та 17-21 том 1).

Розрахунок 3% річних за прострочені проценти у таблиці подано на суму 5 049 783,09 грн. але позивач не збільшував свої вимоги в цій частині.

Розрахунок інфляційних втрат по процентах позивачем подано на суму 35 254 019,44 грн. В цій частині свої вимоги позивач також не збільшив.

Вказані платежі у справі № 925/462/15 було стягнуто за попередній період до 10.02.2015.

Суд вважає, що у стягненні 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасну сплату процентів по кредиту позивачу слід відмовити з тих же підстав, якими суд керувався при відмові у стягненні пені в сумі 16 992 454,71 грн. за прострочення сплати процентів по кредиту ----- сума заборгованості по процентах неправомірно нарахована зі ставки 24,5%, позивачем не враховані договори про внесення змін до Кредитного договору № 144-2013 про зміну строків сплати нарахованих процентів, також не вказано і не доведено про які нараховані суми процентів при цьому йдеться. Для здійснення належних розрахунків за цими платежами суду необхідні спеціальні знання, а обидві сторони ухилилися від оплати експертизи по справі.

Отже правомірність розрахунків по 3% річних та інфляційних втратах за прострочення сплати процентів по кредиту позивачем не доведена.

Таким чином позов підлягає лише до часткового задоволення і з відповідача на користь позивача слід стягнути лише 52 895 958,63 грн. заборгованості по процентах по кредиту; 24 700 888,27 грн. пені по кредиту; 6171 384,71 грн. як 3% річних по кредиту, 28 081 956,62 грн. інфляційних втрат по кредиту, що в загальній сумі складає 111 850 188,23 грн.

В решті вимог у позові слід відмовити через недоведеність правомірності розрахунків та частково закрити провадження з підстав, викладених вище.

Ухвалою від 12.10.2017 суд відстрочив сплату позивачу 240 000,00 грн. судового збору (за максимальною ставкою) до часу ухвалення судового рішення у справі.

Тому з позивача на користь Державного бюджету України слід примусово стягнути 240 000,00 грн. судового збору, бо судовий збір позивач не сплатив.

У відповідності до ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п2) ч. 1 ст. 129 ГПК).

Суд задовольнив позовні вимоги в розмірі 42,63% від заявленої суми (111 850 188,23 х 100 : 262 365 429,96).

Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 102 312,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам ( 262 365 429,96 х 42,63%).

Керуючись ст. 231, 238, 240 ГПК України -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПФ "Перше Травня" (ідентифікаційний код 34625081, Черкаська область, Черкаський район, с. Хутори, вул. Центральна, 2) на користь Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (ідентифікаційний код 19017842, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27-Т) -- 52 895 958,63 грн. заборгованості по процентах по кредиту; 24 700 888,27 грн. пені по кредиту; 6 171 384,71 грн. як 3% річних по кредиту, 28 081 956,62 грн. інфляційних втрат по кредиту та 102 312,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

В решті вимог про стягнення пені, процентів по кредиту, 3% річних по кредиту, інфляційних втрат по кредиту - відмовити.

3. В частині стягнення 16 992 454,71 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів - відмовити.

В частині стягнення 4 871 434,62 грн. як 3% річних за прострочені проценти по кредиту - відмовити.

В частині стягнення 33 154 110,21 грн. інфляційних втрат по процентах по кредиту - відмовити.

4. Закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення 42 993 057,62 грн. боргу по процентах по кредиту.

5. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (ідентифікаційний код 19017842, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27-Т) на користь Державного бюджету України -- 240 000,00 грн. судового збору за подання позову.

Накази видати.

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 24 серпня 2019

Суддя Н.М. Спаських