ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2019 Справа № 917/1255/19

за позовною заявою Комунального підприємства «Київтранспарксервіс», юридична адреса: 01030, м. Київ, вул. Леонтовича, 6 фактична адреса: 04073, м. Київ, вул. Копилівська, 67, корпус 10, код за

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-парк-сервіс», 37052, Полтавська обл., Пирятинськийр-н, с. Велика Круча, вул. Молодіжна 53,

про стягнення 54915,95 грн.

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Тертична О.О.

Представники сторін:

представники позивача: не з`явився

представник відповідача: не з`явився

Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс» звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-парк-сервіс» про стягнення 54915,95 грн. заборгованості за Договором про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2017-07/07 від 15.12.2017, у тому числі основна сума заборгованості за Договором № ДНП-2017-07/07 від 21.07.2017 у розмірі 53 235,00 грн., сума нарахованої пені у розмірі 1548,24 грн., сума нарахованих трьох процентів річних у розмірі 132,71 грн.

Позивач в обґрунтування позову вказує, що відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Ухвалою від 05.08.2019 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні, призначити справу для розгляду по суті у судовому засіданні на 20.08.19, викликати учасників справи у судове засідання, запропонував відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

Ухвали суду надсилалися учасникам справи рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці відповідної ухвали.

19.08.19 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Крім того, 19.08.19 від позивача надійшло клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 53 235,00 грн. у зв"язку з її сплатою відповідачем. При цьому. в даному клопотанні позивач просив суд стягнути з відповідача суму нарахованої пені у розмірі 1548,24 грн. та суму нарахованих трьох процентів річних у розмірі 132,71 грн., а розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача.

Від відповідача 19.08.19 до суду надійшло пояснення, яким він повідомив суд про сплату ним суми основного боргу. Докази сплати відповідачем додані до пояснення.

В судове засідання 20.08.19 представники сторін не з`явилися.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами, оскільки містить достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

15.12.2017 між Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" (позивач, сторона-1 за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транс-парк-сервіс» (відповідач, сторона-2 за договором) укладено договір про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування від № ДНП-2017-07/07 (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору, Сторона-1 надає за плату Стороні-2 право на організацію та експлуатацію 90 (дев`яноста) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 10 (десяти) спеціальних місця для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Дарницький район, просп. Григоренка (на перетині з вул. О.Пчілки), в межах III територіальної зони паркування м. Києва (далі - «Фіксовані місця для паркування»), а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту.

Згідно з пунктом 1.2 Договору, під «Фіксованими місцями для паркування» в цьому Договорі визначено експлуатацію 90 (дев`яноста) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 10 (десяти) спеціальних місця для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Дарницький район, просп. Григоренка (на перетині з вул. О.Пчілки), в межах III територіальної зони паркування м. Києва.

Згідно з пунктом 1.3. договору «Фіксовані місця для паркування» вважаються переданими в експлуатацію сторони-2 з моменту набрання чинності договору.

Відповідно до пункту 3.1. договору плата сторони-2 стороні-1 згідно умов даного договору становить 6,50 (шість грн 50 копійок) за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу в тому числі:

- вартість послуги без ПДВ та збору за місця для паркування транспортних засобів - 0,82 (0 грн 82 коп.);

- ПДВ - 0,16 (0 грн 16 коп.);

- збір за місця для паркування транспортних засобів - 5,52 (п`ять грн 52 коп.).

Загальна сума щомісячних платежів сторони-2 стороні-1 по договору визначена у графіку платежів (додаток 1 до даного договору) (пункт 3.2. договору).

Пунктом 3.3. договору встановлено, що розрахунок за цим договором здійснюється шляхом оплати стороною-2 стороні-1 у розмірі 100 % щомісячного платежу не пізніше 15 (п"ятнадцятого) числа поточного місяця, відповідно до графіку платежів (додаток 1 до даного договору).

В пункті 3.7. договору сторони визначили, що оплата сторони-2 стороні-1 згідно умов даного договору проводиться за період з дати набрання чинності договору по дату фактичного повернення стороні-1 «Фіксованих місць для паркування».

Це договір вступає в силу з дати підписання і діє до « 31» грудня 2019 року.

Позивач вказує, що починаючи з квітня 2019 року ТОВ «ТРАНС-ПАРК-СЕРВІС» свої обов`язки за Договором належним чином не виконує та не повністю сплачує кошти за експлуатацію фіксованих місць паркування, що стало причиною заборгованості на суму 53 235,00 грн.

Ним вживались заходи досудового врегулювання спору, а саме направлено на адресу Відповідача листи-вимоги від 16.04.2019 № 053/05-1344 та від 10.06.2019 № 053/05-2005 про сплату заборгованості

За твердженням позивача, ТОВ «ТРАНС-ПАРК- СЕРВІС» порушує умови Договору та вчасно не сплачує надані КП «Київтранспарксервіс» послуги.

Спір у справі виник у зв`язку з неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов`язань за договором від 15.12.2017 № ДНП-2017-07/07 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування в частині повної та своєчасної оплати коштів за експлуатацію фіксованих місць паркування, починаючи з квітня 2019 року, з огляду на що у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 53 235,00 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь. До того ж, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позивачем нараховано пеню у розмірі 1548,24 грн., № процентів річних у розмірі 132,71 грн.

Після звернення до суду з позовом сторони повідомили суд про сплату відповідачем суми основного боргу та надали відповідні докази, а саме: квитанції № 0.0..1 (на суму 8135,00), № 0.0..1 (на суму 8135,00 грн.), № 0.0..1 (на суму 10000 грн.), № 0.0..1 (на суму 10000 грн.), № 0.0..1 (на суму 7550,00), № 0.0..1 (на суму 10000 грн.), № 0.0..1 (на суму 7550,00) від 14.08.19.

При вирішенні спору, суд виходив з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до норм частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

В силу норм статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Предметом спору у даній справі є, зокрема, стягнення заборгованості відповідача з оплати щомісячних платежів за право на експлуатацію фіксованих місць для паркування згідно Договору за квітень-червень 2019 року в загальній сумі 53 235,00 грн. (основний борг).

Враховуючи умови пунктів 1.1, 1.2, 3.1, 3.3 Договору, відповідач мав сплати щомісячні платежі за надане на підставі Договору з визначеною платою 6,50 грн. за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу відповідно до кількості днів у місяці в таких сумах та у такий строк:

- за квітень 2019 року - в сумі 17 550,00,00 грн. до 15.05.2019 включно;

- за травень 2019 року - в сумі 18 135,00,00 грн. до 15.06.2019 включно;

- за червень 2019 року - в сумі 17 550,00 грн. до 15.07.2019 включно.

Як встановлено судом, в порушення своїх зобов`язань за Договором за вказаний період відповідач вчасно не розрахувався.

Після звернення позивача до суду з позовом відповідач сплатив на користь позивача суму основного боргу у повному обсязі, що підтверджують надані в матеріали справи квитанції № 0.0..1 (на суму 8135,00), № 0.0..1 (на суму 8135,00 грн.), № 0.0..1 (на суму 10000 грн.), № 0.0..1 (на суму 10000 грн.), № 0.0..1 (на суму 7550,00), № 0.0..1 (на суму 10000 грн.), № 0.0..1 (на суму 7550,00) від 14.08.19.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи те, що відповідач під час розгляду справи сплатив суму основного боргу перед позивачем, предмет спору в цій частині відсутній, а тому провадження у справі в частині вимог про стягнення 53 235,00 грн. основного боргу підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 1 548,24 грн. пені та 132,71 грн. 3% річних.

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 4.2 договору передбачено, що у разі порушення Стороною-2 строків здійснення оплати, встановлених цим договором, Сторона-1 набуває право вимоги у Сторони-2 сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення від суми несплати.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені) відповідно до умов пункту 4.2. договору та захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Судом перевірено розрахунки позивача, встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

З огляду на вищенаведене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 31 548,24 грн. пені та 132,71 грн. 3% річних, нарахованих за загальний період прострочення з 16.05.2019 по 15.07.2019, визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача.

Згідно з ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення 31 548,24 грн. пені та 132,71 грн. 3% річних, в іншій частині позову - провадження у справі підлягає закриттю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходи із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом враховано, що відповідно до ч. 4 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно з ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення 53 235,00 грн. основного боргу, приписи ст. 7 Закону України "Про судовий збір", ч. 4 ст. 231 ГПК України, суд дійшов висновку про повернення з Державного бюджету України на користь позивача 1862,20 грн. судового збору.

Таким чином, на відповідача судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом, покладається частково в сумі 58,80 грн.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-парк-сервіс», 37052, Полтавська обл., Пирятинський р-н, с. Велика Круча, вул. Молодіжна 53, на користь Комунального підприємства «Київтранспарксервіс», юридична адреса: 01030, м. Київ, вул. Леонтовича, 6 фактична адреса: 04073, м. Київ, вул. Копилівська, 67, корпус 10, код за суму пені у розмірі 1548,24 грн., суму трьох процентів річних у розмірі 132,71 грн. та 58,80 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову провадження у справі закрити.

4. Повернути Комунальному підприємству «Київтранспарксервіс», юридична адреса: 01030, м. Київ, вул. Леонтовича, 6 фактична адреса: 04073, м. Київ, вул. Копилівська, 67, корпус 10, код за з Державного бюджету України 1862,20 грн. судового збору, сплаченого платіжним дорученням № 2957 від 18.07.2019 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 20.08.2019р.

Суддя Киричук О.А.