ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1711/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Діброви Г.І., Філінюка І.Г.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного підприємства „Кара Дон"

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.07.2019, прийняту суддею Желєзною С.П. у м. Одесі про повернення позовної заяви скаржника

до Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Прогрес Владичень"

про відновлення становища, яке існувало до порушення,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року Приватне підприємство ( далі - ПП) „Кара Дон" звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Сільськогосподарського виробничого кооперативу (далі- СВК) „Прогрес Владичень" про відновлення становища позивача, яке існувало до винесення наказу Міністерства юстиції України №1261/5 від 14.04.2017, шляхом скасування: запису про інше речове право №20266775 від 29.04.2017, запису про інше речове право №20092800 від 20.04.2017, запису про інше речове право №20094492 від 21.04.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням прав позивача, як орендаря земельних ділянок, у зв`язку із скасуванням на підставі наказу Міністерства юстиції України №1261/5 від 14.04.2017 записів про державну реєстрацію прав оренди приватного підприємства „Кара Дон" та наступною реєстрацією права емфітевзису за відповідачем на ці ж земельні ділянки. При цьому, позивач обгрунтовував підстави сплати судового збору у розмірі 1921 грн. тим, що попри необхідність скасування трьох записів про речові права, ним заявлено одну немайнову вимогу, а саме про відновлення становища, яке існувало до порушення його прав, що сталося внаслідок винесення Міністерством юстиції України наказу №1261/5 від 14.04.2017 та його виконання.

Проте, ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.06.2019 у порядку ст. 174 ГПК України позовну заяву ПП „Кара Дон" залишено без руху та встановлено позивачу п`яти денний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви в частині надання доказів доплати судового збору у розмірі 3842,00 грн. за пред`явлення позову, який містить три позовні вимоги немайнового характеру (про скасування трьох окремих записів про речове право).

Ухвалою Господарського суду від 12.07.2019 позовну заяву ПП „ Кара Дон" повернуто заявникові на підставі ч. 4 ст. 174 ГПК України, оскільки останній не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.07.2019, позивач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник посилаючись на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 14.03.2017 у справі №21-3944а16ц зазначає, що місцевий суд не вірно визначив, що в позовній заяві міститься три немайнові вимоги (про скасування трьох записів про речове право), оскільки даний позов містить одну вимогу про відновлення становища позивача.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами ч. 2 ст. 271 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зокрема про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 7 ст.252 ГПК України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч. 2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Станом на час прийняття даної постанови до суду не надійшло клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку без проведення судового засідання.

У відзиві на апеляційну скаргу СВК «Прогрес Владичень» не погоджується з викладеними у скарзі доводами та вважає, що ухвала Господарського суду Одеської області від 12.07.2019 прийнята у повній відповідності до вимог діючого законодавства.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Позовна заява за формою і змістом повинна відповідати вимогам, передбаченим статтями 162, 164 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Як вже зазначалось вище, в ухвалі від 24.06.2019, яка не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку, місцевий господарський суд дійшов висновку, що у позові з вимогою про відновлення становища позивача, яке існувало до винесення визнаного недійсним постановою Верховного Суду від 11.04.2018 у справі 826/5575/17 наказу Міністерства юстиції України №1261/5 від 14.04.2017 шляхом скасування трьох записів про речові права відповідача, зокрема: запису про інше речове право №20266775 від 29.04.2017, запису про інше речове право №20092800 від 20.04.2017, запису про інше речове право №20094492 від 21.04.2017 міститься три позовні вимоги немайнового характеру (про скасування трьох записів про речове право), а позивач безпідставно сплатив судовий збір лише за одну позовну вимогу, у зв`язку з чим заяву ПП „Кара Дон" залишено без руху та встановлено позивачу 5-ти денний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви в частині надання доказів сплати судового збору у розмірі 3842 грн. Враховуючи, що у встановлений термін недоліки апеляційної скарги позивачем не були усунені, місцевий господарський суд ухвалою від 12.07.2019 повернув позовну заяву заявнику з посиланням на приписи статті 174 ГПК України.

Однак, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 статті 8 зазначеного Закону передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом (частина 2 статті 9 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

З тексту ст. 6 Конвенції прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні у справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975., ЄСПЛ дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

Таким чином, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

У справі Beellet v. France Європейським судом з прав людини зазначено, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просив суд відновити становище, яке існувало до порушення його прав винесенням наказу Міністерства юстиції України № 1261/5 від 14.04.2017 і зазначив, способи у які таке становище має бути відновлено, разом з тим місцевий суд в ухвали про залишення позовної заяви без руху вказав на те, що він критично оцінює доводи позивача, про те, що майнове становище позивача змінилось в результаті винесення лише одного акту - наказу Міністерства юстиції України № 1261/5 від 14.04.2017 і що усунення його наслідків є похідними від скасування даного акту, а відтак дійшов висновку, що позовна заява містить три позовні вимоги немайнового характеру - про скасування трьох записів про речове право відповідача.

Однак колегія суддів вважає, зазначений висновок суду першої інстанції неправомірним, оскільки критичне ставлення суду до тверджень позивача не грунтується на достеменно встановлених фактах і відповідно є припущенням на час прийняття оскарженої ухвали, і відповідно не може бути підставою для будь-яких висновків суду. В той же час, колегія вважає, що встановити той факт, що наказ Міністерства юстиції України № 1261/5 від 14.04.2017 не є єдиною підставою зміни майнового становища позивача, можливо лише в ході розгляду спору по суті і в разі якщо дійсно означене твердження підтвердиться суд не позбавлений права постановити відповідний процесуальний документ, яким зобов`язати позивача доплатити судовий збір у визначеному розмірі або стягнути його.

Отже судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зроблено передчасний висновок щодо недоплати позивачем судового збору, чим порушено норми процесуального права та створено перешкоди, що обмежили заявника у праві на справедливий суд, яке передбачене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З огляду на зазначені конкретні обставини справи, враховуючи вищевказані норми процесуального права та висновки ЄСПЛ, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду Одеської області від 12.07.2019 про повернення позовної заяви ПП „Кара Дон" до СВК „Прогрес-Владичень" про відновлення становища, яке існувало до порушення - скасуванню, а зазначену позовну заяву з додатками слід передати на розгляд суду першої інстанції.

У зв`язку із скасуванням ухвали місцевого господарського суду з числа зазначених у ч. 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України, розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом апеляційної скарги, має здійснюватися судом першої інстанції за результатами розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 269, 270, п.6 ч.1 ст. 275, ст.ст. 280, 282, 287-288 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства „Кара Дон" задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.07.2019 про повернення позовної заяви Приватного підприємства „Кара Дон" скасувати.

Позовну заяву Приватного підприємства „Кара Дон" до Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Прогрес-Владичень" про відновлення становища, яке існувало до порушення з додатками передати Господарському суду Одеської області для розгляду.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки згідно ст.ст.287-288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Разюк Г.П.

Суддя Діброва Г.І.

Суддя Філінюк І.Г.