УХВАЛА

м. Київ

30.08.2019Справа № 910/11693/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Сісайд Термінал" про забезпечення позову у справі № 910/11693/19 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Сісайд Термінал" до акціонерного товариства "Українська залізниця" про визнання додаткової угоди укладеною,

без повідомлення учасників справи,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю "Сісайд Термінал" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до акціонерного товариства "Українська залізниця" про визнання укладеною додаткової угоди від 1 липня 2019 року до підписаного між сторонами договору від 29 травня 2018 року № 4/97 про експлуатацію залізничної під`їзної колії у запропонованій позивачем редакції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30 серпня 2019 року прийнято позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Сісайд Термінал" до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/11693/19, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 26 вересня 2019 року.

29 серпня 2019 року через загальний відділ канцелярії суду надійшла заява позивача від 29 серпня 2019 року, в якій останній просив суд забезпечити пред`явлений ним позов шляхом зобов`язання акціонерного товариства "Українська залізниця", його посадових та службових осіб, виконувати умови укладеного між сторонами договору від 29 травня 2018 року № 4/97 про експлуатацію залізничної під`їзної колії та Єдиний технологічний процес роботи товариства з обмеженою відповідальністю "Сісайд Термінал" і станції Миколаїв-Вантажний регіональної філії "Одеська Залізниця" ПАТ "Українська залізниця".

В обґрунтування вказаної заяви позивач посилався на те, що 29 травня 2018 року між сторонами у справі було укладено договір про експлуатацію залізничної під`їзної колії № 4/97 з терміном дії - до 31 травня 2019 року, а 18 червня 2018 року - затверджено Єдиний технологічний процес роботи товариства з обмеженою відповідальністю "Сісайд Термінал" і станції Миколаїв-Вантажний регіональної філії "Одеська Залізниця" ПАТ "Українська залізниця".

31 травня 2019 року регіональною філією "Одеська Залізниця" АТ "Українська залізниця" було надано заявнику проект додаткової угоди до вищенаведеного договору про продовження строку його дії до 1 липня 2019 року включно, який у двох примірниках було підписано керівником товариства з обмеженою відповідальністю "Сісайд Термінал" з протоколом розбіжностей.

4 липня 2019 року на адресу позивача надійшов лист регіональної філії "Одеська Залізниця" АТ "Українська залізниця" № ДН-5-07/505, в якому було зазначено, що додаткова угода від 31 травня 2019 року до наведеного договору була підписана без будь-яких розбіжностей та зауважень.

У той же час 23 липня 2019 року на адресу заявника надійшов лист регіональної філії "Одеська Залізниця" від 10 липня 2019 року № ДН-5-07/536, в якому остання повідомила позивача про пролонгацію дії договору терміном лише на 1 місяць, а саме: до 1 серпня 2019 року, а також повернула товариству з обмеженою відповідальністю "Сісайд Термінал" підписану відповідачем додаткову угоду до цього договору в редакції позивача із застереженням про наявність протоколу розбіжностей. Разом із тим самого протоколу розбіжностей регіональною філією "Одеська Залізниця" на адресу заявника повернуто не було.

Вказані обставини, на думку заявника, свідчать про існування загрози вчинення регіональною філією "Одеська Залізниця" АТ "Українська залізниця" дій, що призведуть до зупинки діяльності товариства з обмеженою відповідальністю "Сісайд Термінал", а саме: блокування доступу (входу) позивача до Автоматизованої системи Месплан та не погодження заявок на підтвердження планів відвантаження вантажів у залізничні вагони на адресу стивідорних компаній Миколаївського морського порту через станцію Миколаїв-Вантажний та не підтвердження графіків навантаження (пункт 18.1 договору); не надання операторами технічної контори станції Миколаїв-Вантажний інформації про підходи вагонів з вантажами (пункт 18.6 договору); не підписання зміннодобових планів роботи станції Миколаїв-Вантажний та позивача (пункт 18.2 договору); не надання одразу після прибуття вагонів на станцію Миколаїв-Вантажний інформації про прибуття вагонів на станцію в письмовому вигляді, не надання та не оформлення пам`яток форми ГУ-45 на подавання вагонів на під`їзну колію порту при фактичній подачі вагонів та на забирання вагонів, які забрані з порту (пункт 18.3 договору); не забезпечення протягом 1 год. 20 хв. подачі вагонів в порт та забирання вагонів з порту шляхом перестановки вагонів на колії № 7, 8 Парку приймання та № 9, 10 Сортувального парку (пункти 5, 10 договору); не проведення передачі та приймання вагонів шляхом технічного та комерційного огляду представниками станції Миколаїв-Вантажний та перешкоджання оглядачам вагонів позивача здійснювати технічний та комерційний огляд вагонів перед подачею в порт та після збирання з порту (пункт 9 договору); не проведення розкредитування перевізних документів на вантажі, які прибувають на адресу стивідорів Миколаївського морського порту (пункт 18.4 Договору); не прийняття тепловозів позивача, на які оформлені відповідні дозволи на право виїзду на колії загального користування, на колії № 7, 8 та № 9, 10 (пункт 1 Договору); не отримання від представників позивача письмових повідомлень про закінчення вантажних операцій та готовність вагонів до передавання та не проставлення підпису, дати та часу (пункт 8 Договору).

Разом із тим заявник також вказав, що факт зупинки діяльності Миколаївського морського порту з боку регіональної філії "Одеська Залізниця" АТ "Українська залізниця" вже було зафіксовано з 00 год. 00 хв. 1 червня 2019 року, незважаючи на те, що останнім днем строку дії укладеного між сторонами договору, з урахуванням додаткової угоди № 1 до цього правочину (без урахування протоколу розбіжностей), було 1 липня 2019 року.

Крім того, 29 липня 2019 року на адресу заявника надійшов лист відповідача, в якому останній вказав про те, що усі дії товариства з обмеженою відповідальністю "Сісайд Термінал" в частині продовження строку дії договору, на думку відповідача, є нікчемними. Також останній повідомив про те, що з 1 вересня 2019 року не має наміру продовжувати співпрацю із заявником.

Розглянувши подану товариством з обмеженою відповідальністю "Сісайд Термінал" заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частиною 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії.

Згідно з частиною 5 статті 137 ГПК України не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони: проводити загальні збори акціонерів або учасників господарського товариства та приймати ними рішення, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, які прямо стосуються предмета спору; емітенту, зберігачу, депозитарію надавати реєстр власників іменних цінних паперів, інформацію про акціонерів або учасників господарського товариства для проведення загальних зборів товариства; участі (реєстрації для участі) або неучасті акціонерів або учасників у загальних зборах товариства, визначення правомочності загальних зборів акціонерів або учасників господарського товариства; здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством владні повноваження, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору.

Суд зазначає, що позов може забезпечуватися заходами, у випадку якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (в межах заявлених позовних вимог).

Таким чином, при вирішенні питання щодо вжиття заходів забезпечення позову суд повинен встановити: предмет позовних вимог (спосіб захисту порушених/невизнаних прав, з яким звернувся/має намір звернутись позивач); підстави позовних вимог (обставини, якими обґрунтовується відповідне порушення/невизнання прав); обставини щодо характеру рішення суду; наявність (доведену належними доказами) обставин, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист/поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача; співрозмірність заходів забезпечення позову позовним вимогам, зокрема забезпечення дотримання балансу інтересів (справедливої рівноваги) заявника та особи, права, якої обмежуються у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення; збалансованість інтересів не лише сторін спору, а й інших осіб, які не беруть участі у справі; необхідність запобігти порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу; можливість таких заходів реально запобігти можливим негативним наслідкам в контексті заявленого способу захисту.

Відповідно до статті 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з частиною 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, вжиття заходів забезпечення можливе, якщо такі заходи можуть запобігти ускладненню/неможливості ефективного захисту/поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Водночас суд зазначає, що питання щодо визначення ефективності захисту/поновлення порушених прав може розглядатись судом виключно в межах заявлених позовних вимог, тобто в межах заявленого позивачем способу захисту (предмету позову), з огляду на приписи статті 5 та частини 1 статті 14 ГПК України.

З огляду на викладене, суд вбачає наявність зв`язку між заявленими заходами забезпечення позову і предметом спору, співмірність та адекватність заходів із позовними вимогами, адже існує спір щодо визнання укладеною додаткової угоди від 1 липня 2019 року до підписаного між сторонами договору від 29 травня 2018 року № 4/97 про експлуатацію залізничної під`їзної колії у запропонованій позивачем редакції, якою передбачено пролонгацію вказаного договору до 1 липня 2023 року, а одностороннє припинення правовідносин за даним правочином та невиконання своїх зобов`язань акціонерним товариством "Українська залізниця" призведе до зриву технологічного процесу господарської діяльності заявника та його контрагентів, спричинення значних збитків та порушення таким чином прав та інтересів заявника (у разі встановлення підстав для задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Сісайд Термінал").

У відповідності до приписів статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

З огляду на закріплені в наведених положеннях принципи з урахуванням практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування (рішення від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України", від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", від 17 липня 2008 року у справі "Каіч та інші проти Хорватії") вбачається, що Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

При цьому, суд враховує, що вжиття заходів до забезпечення позову шляхом зобов`язання акціонерного товариства "Українська залізниця", його посадових та службових осіб, виконувати умови укладеного між сторонами договору від 29 травня 2018 року № 4/97 про експлуатацію залізничної під`їзної колії та Єдиний технологічний процес роботи товариства з обмеженою відповідальністю "Сісайд Термінал" і станції Миколаїв-Вантажний регіональної філії "Одеська Залізниця" ПАТ "Українська залізниця", направлене на належне виконання сторонами своїх договірних зобов`язань та встановлюється лише до моменту розгляду та вирішення по суті позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Сісайд Термінал".

Крім того, вжиття заходів забезпечення, які носять тимчасовий характер, не обмежить права та законні інтереси як суб`єктів спірних правовідносин, так і інших осіб, у той час, як їх вжиття забезпечить збереження балансу інтересів сторін спірних правовідносин, унеможливить порушення інтересів інших осіб та узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

Таким чином, у даному випадку, за висновками суду, застосування обраного заявником заходу забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів заявника.

Згідно з частиною 6 статті 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Сісайд Термінал" про забезпечення позову.

Частиною 8 статті 140 ГПК України передбачено, що ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Водночас оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 144 ГПК України ухвала господарського суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст. 136-140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Сісайд Термінал" про забезпечення позову задовольнити.

До вирішення спору по суті зобов`язати акціонерне товариство "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5, ідентифікаційний код: 40075815), його посадових та службових осіб, виконувати умови договору від 29 травня 2018 року № 4/97 про експлуатацію залізничної під`їзної колії.

До вирішення спору по суті зобов`язати акціонерне товариство "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5, ідентифікаційний код: 40075815), його посадових та службових осіб виконувати Єдиний технологічний процес роботи товариства з обмеженою відповідальністю "Сісайд Термінал" і станції Миколаїв-Вантажний регіональної філії "Одеська Залізниця" ПАТ "Українська залізниця", затверджений 18 червня 2018 року.

Ухвала про вжиття заходів забезпечення позову є виконавчим документом, набирає законної сили 30 серпня 2019 року та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому законодавством України для виконання судових рішень.

Дана ухвала може бути пред`явлена до виконання в передбаченому законодавством порядку до 30 серпня 2022 року.

Стягувачем за даною ухвалою є товариство з обмеженою відповідальністю "Сісайд Термінал" (54020, місто Миколаїв, вулиця Громадянський Узвіз, будинок 1/1; ідентифікаційний код: 34770199).

Боржником за даною ухвалою є акціонерне товариство "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5, ідентифікаційний код: 40075815).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів шляхом подання у відповідності до пункту 17.5 частини 1 Перехідних Положень Господарського процесуального кодексу України апеляційної скарги безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Дата підписання: 30 серпня 2019 року.

Суддя Є.В. Павленко