ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2019 Справа № 917/964/19

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в собі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком"

до Управління соціального захисту населення Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області

про стягнення 2325,42грн.

без виклику учасників справи

встановив:

До господарського суду Полтавської області надійшов позов Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Полтавської філії ПАТ "Укртелеком" до Управління соціального захисту населення Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області про стягнення 2325,42грн. заборгованості по витратах, понесених, внаслідок надання телекомунікаційних послуг (послуги зв`язку) на пільгових умовах протягом 2018 року.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач не здійснив повної оплати відшкодування за послуги, надані на пільгових умовах населенню у період січень - грудень 2018р.

Відповідач у відзиві на позов (вхід. № 7172 від 12.07.2019р.) позовні вимоги визнає частково на суму 2229,84 грн.; зазначає, що на даний час механізм оплати вказаних пільг законодавством не визначений, тому відповідач звертався до позивача з пропозицією укласти відповідний договір, проте договір не було погоджено позивачем. Позовні вимоги щодо стягнення 95,58 грн. відповідач вважає необґрунтованими, оскільки під час проведення щомісячних звірок були виявлені розбіжності у списках осіб, які мають право на пільгу; згідно з наданими розрахунками форми « 2-пільга» позивача вартість наданих пільговим категоріям громадян протягом 2018 року послуг складає 2229,84 грн., що зафіксовано у акті звіряння. Заборгованість у сумі 95,58 грн. значиться як заборгованість минулих років, на дату нарахування якої пільговики не мали права на пільгу, тому відповідач не повинен відшкодовувати дані витрати на послуги зв`язку.

Позивач у відповіді на відзив (вхід. №7978 від 30.07.2019р.) мотиви відповідача заперечує посилаючись на те, що різниця між сумою витрат позивача, яку визнає відповідач, та сумою витрат, яку в дійсності поніс позивач, складає 95,58 грн. (2325,42 грн. - 2229,84 грн. = 95,58 грн.) Це сума, на яку було зменшено розмір позовних вимог у справі № 917/808/18, порушеній Господарським судом Полтавської області у 2018 році за позовом ПАТ «Укртелеком» до Управління соціального захисту населення Горішньоплавнівської міської ради про стягнення заборгованості по витратах, які понесло ПАТ «Укртелеком» при наданні послуг зв`язку на пільгових умовах з січня по грудень 2017 року, що підтверджується рішенням суду від 09.10.2018 у справі № 917/808/18. В ході розгляду судової справи № 917/808/18 в результаті взаємозвірки між позивачем та відповідачем, яка була здійснена в жовтні 2018 року, позивач прийшов до висновку про необхідність зменшення позовних вимог на загальну суму 95,58 грн., у зв`язку з тим, що до форми « 2-пільга» за липень 2017 року було включено перерахунок абон. плати по абоненту ОСОБА_1 , проведений у 2016 року у сумі 21,76 грн.; а також нарахування по абоненту ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за 2017 рік у загальній сумі 73,82 грн., у зв`язку з тим, що їх дохід перевищував величину доходу, встановлену чинним на той час законодавством України, яка давала право на пільгу; вказана інформація була надана відповідачем позивачу лише 04.10.2018р., тобто не була відома позивачу на день складання форм « 2-пільга» за 2017 рік та пред`явлення вказаного позову за борг 2017 року. Тобто нарахування за 2017 рік було зменшено на 95,58 грн. за рахунок нарахувань 2018 року, так як перерахунки відбулися у 2018 році за 2017 рік.

Відповідач надав суду заперечення (вхід. №8494 від 12.08.2019), де зазначає, що Управління не може виконати спірні зобов`язання, керуючись постановою КМУ від 04.03.2002р. № 256, оскільки на ці потреби були виділені кошти місцевого бюджету, і вони не є субвенцією з державного бюджету. Через ухилення позивача від укладення договору відповідач не зміг провести відшкодування, оскільки кошти були виділені з місцевого бюджету, проте внаслідок відсутності відповідного договору оплата через орган казначейства не могла бути проведена.

У даній справі судом були вчинені такі процесуальні дії.

За ухвалою суду від 24.06.2019року відкрито провадження у справі № 917/964/19, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, та встановлено строки для подачі заяв по суті справи.

Про відкриття провадження у справі позивач, відповідач повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення від 25.06.2019р. (а.с.76-78).

Відповідно до частини п`ятої статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України сторони суду не надали.

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд розпочав розгляд справи по суті відповідно до ч.2 ст. 252 ГПК України. Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч.2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" є оператором телекомунікації, який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про телекомунікації", Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295, інших законодавчих актів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету міністрів України від 11 квітня 2012 № 295, встановлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред`явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

У відповідності до ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Позивач у позові посилається на те, що у період січень 2018 року - грудень 2018 року (включно) Полтавською філією ПАТ "Укртелеком" надані послуги зв`язку на пільгових умовах населенню м. Горішні Плавні, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширювались дія п. 19 ч. 1 ст. 12, п. 10 ч. 1 ст. 13, п. 18 ч. 1 ст. 14, п. 20 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", п.16 ст.6-4 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", п. 11 ст. 20, ст. 21 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", п. 6 ч. 1 ст. 6, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", ч. 5 ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", п. 4 ч. 3 ст. 13 Закону України "Про охорону дитинства" на загальну суму 2325,42 грн.

В підтвердження вказаного позивач надав розрахунки (форми № 2-пільга) видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг у вказаний період.

Відповідач позовні вимоги визнає частково на суму 2229,84 грн.; зазначає, що на даний час механізм оплати вказаних пільг законодавством не визначений, тому відповідач звертався до позивача з пропозицією укласти відповідний договір, проте договір не було погоджено позивачем. Позовні вимоги щодо стягнення 95,58 грн. відповідач вважає необґрунтованими, оскільки під час проведення щомісячних звірок були виявлені розбіжності у списках осіб, які мають право на пільгу; згідно з наданими розрахунками форми « 2-пільга» позивача вартість наданих пільговим категоріям громадян протягом 2018 року послуг складає 2229,84 грн., що зафіксовано у акті звіряння.

При вирішенні спору суду зазначає наступне.

В абзаці третьому підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 Бюджетного кодексу України зазначений перелік державних програм соціального захисту, фінансування яких здійснюється з видатків місцевих бюджетів на соціальний захист та соціальне забезпечення. До цього переліку, зокрема, входять додаткові виплати населенню на покриття витрат з оплати житлово-комунальних послуг (житлові субсидії населенню) та пільги окремим категоріям громадян, надання яких передбачено законами України.

До пільг, що надаються окремим категоріям громадян, зазначеним в абзаці третьому підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 Бюджетного кодексу України, належать і пільги з оплати послуг зв`язку, передбачені, зокрема, пунктом п. 19 ч. 1 ст. 12, п. 10 ч. 1 ст. 13, п. 18 ч. 1 ст. 14, п. 20 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п. 16 ст. 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», п. 11 ст. 20, ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», п. 6 ч. 1 ст. 6, ч. З ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», ч. 5 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п. 4 ч. З ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства» та ін.

Частиною першою ст. 102 Бюджетного кодексу України встановлено, що видатки місцевих бюджетів на здійснення державних програм соціального захисту, передбачених у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

При цьому, в п. 204 частини першої ст. 91 Бюджетного кодексу України передбачено право територіальних громад здійснювати з місцевих бюджетів видатки на пільги з послуг зв`язку, передбачені законодавством.

Таким чином, між сторонами протягом 2018 року виникли правовідносини, пов`язані з наданням послуг зв`язку окремим категоріям населення на пільговій основі, у яких Відповідач як розпорядник відповідних коштів зобов`язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги.

При цьому чинне законодавство України не передбачає обов`язковості укладення договору про розрахунки з постачальниками послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на пільги, оскільки зобов`язання сторін у таких відносинах виникають безпосередньо із законів України.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно з частинами першою та другою статті 509, частинами третьою та четвертою статті 11 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Позивач є суб`єктом господарювання, який надає телекомунікаційні послуги (послуги зв`язку) споживачам, метою діяльності позивача як учасника господарських відносин є досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку відповідно до частини другої статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України, статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Виходячи з вказаних норм законодавства у позивача виникло цивільне право на відшкодування вартості послуг зв`язку, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, а у відповідача як органу, через який діє держава у цивільних відносинах, - цивільний обов`язок здійснити з позивачем розрахунок за надані цим особам послуги, оскільки: по-перше, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України); по-друге, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Право позивача на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих ним своїм абонентам - пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації і захисту, оскільки фінансові зобов`язання держави виникли із законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним законодавчо особам, а також з нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з постачальниками, зокрема, телекомунікаційних послуг таким категоріям споживачів.

Частиною другою статті 218 ГК України та статтею 617 ЦК України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 906/621/17.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року N 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року N 6-рп/2007).

Зокрема, у Рішенні від 09 липня 2007 року N 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року N 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини (далі -ЄСПЛ), а саме, у справі "Кечко проти України" (заява N 63134/00), ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення Суду). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

В рішеннях ЄСПЛ від 18 жовтня 2005 року у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та від 30 листопада 2004 року у справі "Бакалов проти України" також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 цих рішень відповідно).

В п.10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003р. № 117 (надалі - Положення № 117), передбачено, що підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

В п.11 Положення № 117 зазначено, що уповноважений орган щомісяця:

1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації;

2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає:

реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою "5-пільга" та реєстр розрахунків згідно з формою "7-пільга";

акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга";

3) до 15 числа подає:

фінансовим органам районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських рад акти звіряння розрахунків згідно з формою "3-пільга";

Міністерству соціальної політики Автономної Республіки Крим, структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій звіти згідно з формами "4-пільга" та "6-пільга".

На виконання п. 10 Положення № 117 позивач подав відповідачу наступні розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці:

розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг, у 01/2018р. на загальну суму 372,35 грн.,

розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг, у 02/2018р. на загальну суму 421,14 грн.,

розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг, у 03/2018р. на загальну суму 362,10 грн.,

розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг, у 04/2018р. на загальну суму 229,06 грн.,

розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг, у 05/2018р. на загальну суму 208,48 грн.,

розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг, у 06/2018р. на загальну суму 169,29 грн.,

розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг, у 07/2018р. на загальну суму 138,37 грн.,

розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг, у 08/2018р. на загальну суму 129,88 грн.,

розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг, у 09/2018р. на суму 97,69 грн.,

розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг, у 10/2018р. на суму: -28,53 грн.,

розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг, у 11/2018р. на суму 55,40 грн.,

розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг, у 12/2018р. на суму 23,72 грн. (а.с. 16-30, 31-33).

Загальна сума послуг, вказаних у цих розрахунках, становить 2229,84 грн.

Вказані помісячні нарахування також підтверджені в актах звіряння розрахунків, складених позивачем, за січень - грудень 2018 (а.с.34-39). При цьому в акті звіряння станом на 01.01.2019 в колонці 8 (заборгованість поточного 2018 року) значиться борг 2229,84 грн. (а.с.39 на звороті).

Заборгованість у сумі 2229,84 грн. відповідачем не сплачена.

Відповідач у відзиві визнав існування суми боргу в розмірі 2229,84 грн. та визнав позов в цій частині (а.с.83-85).

Таким чином, підтверджені належними доказами витрати позивача, понесені внаслідок надання послуг зв`язку на пільгових умовах протягом 2018 року, і які залишаються не відшкодованими з боку відповідача, становлять 2229,84 грн.

Позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

В частині стягнення 95,58 грн. відшкодування слід відмовити з наступного.

Позивач у позові та відповіді на відзив зазначає, що вказана сума обрахована ним, оскільки в ході розгляду судової справи № 917/808/18 в результаті взаємозвірки між позивачем та відповідачем, яка була здійснена в жовтні 2018 року, позивач прийшов до висновку про необхідність зменшення позовних вимог на загальну суму 95,58 грн., у зв`язку з тим, що до форми « 2-пільга» за липень 2017 року було включено перерахунок абонентської плати по абоненту ОСОБА_1 , проведений у 2016 року у сумі 21,76 грн.; а також нарахування по абоненту ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за 2017 рік у загальній сумі 73,82 грн., у зв`язку з тим, що їх дохід перевищував величину доходу, встановлену чинним на той час законодавством України, яка давала право на пільгу, вказана інформація не була відома позивачу на день складання форм « 2-пільга» за 2017 рік та пред`явлення вказаного позову за борг 2017 року. Тобто нарахування за 2017 рік було зменшено на 95,58 грн. за рахунок нарахувань 2018 року.

Проте, згідно з п. 10 та п. 11 Положення № 117 оплата відшкодування наданих послуг проводиться на підставі поданих позивачем розрахунків щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці.

Як було встановлено судом, згідно поданих позивачем розрахунків видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг, у січні-грудні 2018р., та складених позивачем актів звірки загальна вартість наданих послуг за цей період становила 2229,84 грн.

Позивач у позові посилається на те, що витрати, які він фактично поніс при наданні послуг зв`язку на пільгових умовах у жовтні та листопаді 2018 року становили 45,29 грн. та 77,16 грн. відповідно. Проте, розрахунку видатків на вказані суми позивач суду не надав, як не надав доказів їх направлення відповідачу згідно з п. 10 Положення № 117.

У поданих суду розрахунках остаточні суми вказані у формі « 2-пільга» за жовтень та листопад 2018 року: -28,53 грн. та 55,40 грн. відповідно (а.с.28, 29).

Оскільки на суму 95,58 грн. не було направлено відповідачу розрахунку форми « 2-пільга», то згідно з п. 10 та п. 11 Положення № 117 відмова відповідача в їх відшкодуванні є правомірною.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати понесені ним у даній справі.

При подачі даного позову позивачем сплачено 1921,00 грн. судового збору за платіжним дорученням від 13.06.2019р. № 4112. Факт надходження даного судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено випискою від 18.06.2019р.

Вказана сума є мінімальною ставкою судового збору, то відповідно до ч. 1 ст.129 ГПК України дані судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 252,232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області (вул. Миру, буд.29, м. Горішні Плавні, Полтавська область, 39800, ідентифікаційний код 05425371) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (бульвар Т. Шевченко, буд. 18, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 21560766) в особі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (вул. Соборності, буд. 33, м. Полтава, 36000; ) 2229грн. 84 коп. заборгованості за надані послуги зв`язку на пільгових умовах населенню, 1921грн. 00коп. відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині - у позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (через Господарський суд Полтавської області), за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дата складення повного судового рішення: 02.09.2019.

Суддя Т. М. Безрук