РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.08.2019Справа № 910/7732/19

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Управління поліції охорони в м. Києві

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київінформплюс»

про стягнення 5 999,04 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Управління поліції охорони в м. Києві (надалі - УПО в м. Києві) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київінформплюс» (надалі - ТОВ «Київінформплюс») про стягнення 5 999,04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору про надання послуг термінового виїзду наряду реагування на повідомлення про можливе скоєння правопорушення №250/29/6/ОБ/КРП-2018 від 27.11.2018 позивач надав послуги охорони, а відповідач зобов`язання по оплаті наданих послуг виконав не належним чином, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 5 999,04 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив.

Ухвала про відкриття провадження у справі була направлена на адресу місцезнаходження ТОВ «Київінформплюс» поштовим відправленням за №067, проте відправлення повернулось до суду із зазначенням причини повернення «за закінченням встановленого строку зберігання».

Вказане поштове відправлення було направлено за офіційною адресою місцезнаходження відповідача, яка міститься у ЄДР, та надавалась у ЄДР самим відповідачем, а відтак, неотримання відповідачем поштового відправлення за вказаною ним самим адресою є свідомим діянням (бездіяльністю) самого відповідача, тому всі несприятливі наслідки такого неотримання покладаються на нього самого.

В силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою відповідача, вважається днем вручення йому відповідної ухвали суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою суду від 18.06.2019 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Разом з тим, 24.07.2019 уповноважений представник ТОВ «Київінформплюс» був ознайомлений з матеріалами справи, про що самими представником зроблено відповідну відмітку.

Натомість, відзив на позовну заяву відповідачем не подано.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Положеннями ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

27.11.2018 між УПО в м. Києві (виконавець) та ТОВ «Київінформплюс» (замовник) укладено договір про надання послуг термінового виїзду наряду реагування на повідомлення про можливе скоєння правопорушення №250/29/6/ОБ/КРП-2018 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого за цим договором замовник інформує виконавця про спрацювання охоронної сигналізації орендованого приміщення, а виконавець забезпечує цілодобовий негайний виїзд для обстеження та здійснення відповідних дій наряду реагування (НР), в межах наданих законодавством України повноважень, за місцезнаходженням зазначеного об`єкта згідно наданої інформації черговим диспетчером.

У відповідності до п. 2.1 Договору ціна послуг за цим договором визначається у протоколі узгодження ціни, що додається (додаток 1 до договору), що є невід`ємною частиною цього договору та може змінюватися у разі зміни умов, які впливають на вартість послуг, що надаються виконавцем, шляхом підписання нового протоколу.

Згідно із п. 2.3 Договору оплата за цим договором здійснюється змовником щомісячно на умовах попередньої оплати не пізніше 20-го числа місяця в якому надаються послуги виконавцем за реквізитами, вказаними у рахунку на оплату за поточний місяць. Датою оплати вважається дата зарахування коштів замовника на банківський рахунок охорони.

Протоколом узгодження ціни, який є додатком 1 до Договору, сторони дійшли згоди про ціну за надання послуг, яка становить 6 000,00 грн. (у тому числі ПДВ - 1 000,00 грн.) - абонплата за реагування НР протягом місяця на повідомлення про скоєння правопорушення (але на більше 15 виїздів). Вартість кожного наступного виїзду НР становить 300,00 грн. (у тому числі ПДВ - 50,00 грн.).

Пунктом 2.4 Договору передбачено, що акт виконаних робіт готується охороною в двох примірниках, підписується зі своєї сторони та передається замовнику в кінці кожного календарного місяця.

Замовник протягом трьох днів з дня отримання від охорони актів виконаних робіт, за умови відсутності заперечень щодо обсягу та якості наданих послуг, підписує надані акти і направляє один примірник охороні (п. 2.5 Договору).

Відповідно до п. 2.6 Договору за умов наявності заперечень щодо обсягу та якості наданих послуг замовник зобов`язаний протягом трьох днів надати охороні обґрунтовані зауваження в письмовій формі. Якщо замовник не надаючи обґрунтованих заперечень відмовляється підписувати акт виконаних робіт у строк, визначений в п. 2.4 цього договору, вважається що послуги надані охороною в повному обсязі, якісно і прийняті замовником без зауважень, а акт виконаних робіт вважається підписаним з моменту вручення його поштою замовнику, за адресою вказаною в договорі.

На підтвердження надання послуг охорони у січні 2019 року на підставі Договору позивачем надано акт прийому-здачі виконаних послуг за січень 2019 року №ШВТ-000739 від 31.01.2019, який разом з актом звірки взаємних розрахунків направлений відповідачу 22.05.2019, що підтверджується фіскальним чеком ПАТ «Укрпошта», проте не підписаний ТОВ «Київінформплюс».

Спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов`язання з оплати наданих у січні 2019 року на підставі Договору послуг охорони, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 5 999,04 грн.

Договір є договором охорони, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 66 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст.ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 978 Цивільного кодексу України за договором охорони охоронець, який є суб`єктом підприємницької діяльності, зобов`язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов`язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

Матеріалами справи підтверджується (акт прийому-здачі виконаних послуг за січень 2019 року №ШВТ-000739 від 31.01.2019) факт надання відповідачу у січні 2019 року послуг охорони згідно Договору на суму 6 000,00 грн.

При цьому, жодних заперечень стосовно наданих на підставі Договору послуг охорони в матеріалах справи не міститься, що, враховуючи п. 2.6 Договору, дає підстави для висновку про прийняття таких послуг відповідачем.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що за умовами Договору строк оплати визначений на умовах попередньої оплати до 20 числа місяця в якому надаються послуги, тобто відповідач має виконувати своє грошове зобов`язання ще до отримання ним актів виконаних робіт, незалежно від прийняття наданих послуг та підписання актів.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 2.3 Договору відповідач мав сплатити за надані у січні 2019 року послуги охорони 6 000,00 грн. до 20.01.2019, тобто строк виконання такого грошового зобов`язання на момент подання позовної заяви настав.

В свою чергу, як вбачається із наданого позивачем акту звірки взаємних розрахунків, відповідач сплатив за послуги охорони, які надані у січні 2019 року, 0,96 грн., що свідчить про те, що заборгованість перед позивачем становить 5 999,04 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 5 999,04 грн. за надані у січні 2019 року на підставі Договору послуги охорони. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з ТОВ «Київінформплюс» на користь УПО в м. Києві заборгованості у розмірі 5 999,04 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Управління поліції охорони в м. Києві задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київінформплюс»» (02232, м. Київ, пр. Володимира Маяковського, будинок 50; ідентифікаційний код 38293859) на користь Управління поліції охорони в м. Києві (04050, м. Київ, вул. Студентська, будинок 9; ідентифікаційний код 40109147) заборгованість у розмірі 5 999 (п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 04 коп. та судовий збір у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. Видати наказ.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий