ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року Справа № 915/158/19
м.Одеса, проспект Шевченка,29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді М.А. Мишкіної,

суддів Л.О.Будішевської, С.В. Таран

Розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Фермерського господарства «Деметра.»

на рішення господарського суду Миколаївської області від 25 квітня 2019 року

у справі №915/158/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг»

до Фермерського господарства «Деметра.»

про стягнення заборгованості у розмірі 143629,17грн.

(предмет спору зазначений згідно оскаржуваного рішення)

суддя суду першої інстанції: М.В. Мавродієва

час і місце ухвалення рішення: 25.04.2019р., 10.30год, м.Миколаїв, господарський суд Миколаївської області, зала судових засідань №1,

повне рішення складене 06.05.2019р.

встановив:

21.01.2019р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» (надалі позивач, ТОВ «Хімагромаркетинг») звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до Фермерського господарства «Деметра.» (надалі відповідач, ФГ «Деметра.»), в якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором поставки 143629,17грн., з яких 107730грн. основного боргу, 9350,37грн. пені, 16159,50грн. штрафу, 10389,30грн. відсотків річних. та стягнути з відповідача на свою користь 2154,45грн. судового збору.

В обґрунтування позовних вимог (з урахуванням нової редакції позову від 01.02.2019р.) позивач зазначив, що 16.04.2018р. між ним (Продавець) та відповідачем (Покупець) було укладено договір поставки №АП-08-0122 (надалі Договір від 16.04.2018р.); на виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар (соняшник) на загальну суму 107730грн., які відповідач у відповідності до п.2.1 Договору від 16.04.2018р. повинен був оплатити до 20.10.2018р. Проте, в порушення умов Договору від 16.04.2018р. відповідач не сплатив вартість отриманого товару, у зв`язку із чим позивачем були нараховані відповідачу штрафні санкції у зазначених у позові сумах.

З посиланням на норми ст.ст.229,230 ГК України, ст.ст. 525, 526, 530, 549, ч.1 ст.509, ч.2 ст.551, ч.2 ст.625, ст.629 ЦК України позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

11.03.2019р. позивач подав місцевому господарському суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість 45222,99грн., з яких: 16222,99 заборгованість за основним боргом, 11973,66грн. пеня (подвійна ставка НБУ), 10599,94грн. відсотки за користування кредитними коштами (ставка 40%), 6489,89грн. відсотки за користування кредитними коштами (ставка 96%).

У заяві позивач зазначив, що відповідачем 18.01.19р. було сплачено 23250грн. та 13.02.19р. 84480грн. що в сумі становить 107730грн. в розмірі основного боргу по даній справі. Позивач, керуючись п.5.6. Договору та ст.534 ЦК України здійснив зарахування 16159,50грн. (15% від суми заборгованості) в рахунок сплати неустойки, а саме штрафу. Решту сплаченої суми в розмірі 91570,50грн. (85% від суми, сплаченої відповідачем), позивач зарахував в оплату основної заборгованості. Відповідно, станом на 06.03.19р. відповідачем сплачено 91 570,50грн. основного боргу та 16159,50грн. штрафу. Виходячи з вказаного, заборгованість відповідача становить 16159,50грн. основного боргу, 11973,66грн. пені та 17089,83 грн. відсотків річних (разом 45222,99грн.).

11.03.2019р. відповідач подав суду першої інстанції клопотання, в якому просив залучити до матеріалів справи копії платіжних доручень від 18.01.19р. №1013 на суму 23250грн. та від 13.02.19р. №1030 на суму 84480грн. та зазначив, що з урахуванням цих платежів відповідач провів повний розрахунок за Договором від 16.04.2018р.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 25.04.2019р. (суддя М.В. Мавродієва) закрито провадження у справі в частині стягнення з Фермерського господарства «Деметра.» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» 107730грн. основного боргу у зв`язку з відсутністю предмету спору; позовні вимоги ТОВ «Хімагромаркетинг» задоволено частково стягнуто з ФГ «Деметра.» на користь ТОВа «Хімагромаркетинг» 11706,36грн. пені, 10599,94грн. 40% річних, 5768,55грн. 96% річних, 1192,57грн. судового збору; в решті позовних вимог відмовлено.

Рішення обґрунтоване посиланням на норми ст.ст.ч.ч.1,2 ст.712, ч.1 ст.662, ст.663, 664, ч.1 ст.626, ч.1 ст.509, ч.1 ст.691, ч.1 ст.692, ст.ст.525, 526, 530, 610, 611, ЦК України, ст.193, ч.6 ст.231 ГК України та вмотивоване наступним. Судом під час розгляду справи встановлено порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором від 16.04.2018р., та встановлено, що за платіжними дорученнями 18.01.19р. №1013 на суму 23250грн. та від 13.02.19р. №1030 на суму 84480грн. відповідач сплатив позивачу 107730грн. суму основного боргу за договором. Щодо віднесення позивачем частини сплачених відповідачем по платіжним дорученням №1013 від 18.01.2019р. та №1030 від 13.02.2019р. коштів у сумі 16159,50грн. не в погашення основного боргу суд в оскаржуваному рішенні з посиланням на норми п.32.3 ст.32 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» п.п.3.1, 3.8, 2.9 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, зазначив, що в даному випадку відповідач у платіжних дорученнях чітко визначив призначення платежу, надав повну інформацію про платіж (спрямування коштів), зазначивши в рахунок чого мають бути спрямовані сплачені ним кошти, а саме: «часткова оплата за насіння соняшнику згідно рахунку №АП-08-0117 від 16.04.2018р.». Жодних доказів щодо помилковості перерахування вказаної суми грошових коштів чи доказів відкликання відповідачем платіжних доручень для зміни призначення платежу матеріали справи не містять. Враховуючи наведене, суд вважає суму основного боргу в розмірі 107730,00грн.(20000,грн.+87730грн.) за договором поставки №АП-08-0122 від 16.04.2018р. погашеною відповідачем в повному обсязі, що відбулось після подання позову до суду. Позивачем не заперечений факт отримання на свій рахунок 107730грн. за платіжними дорученнями №1013 від 18.01.2019р. на суму 20000грн та №1030 від 13.02.2019р. на суму 87730грн. Отже провадження в частині позовних вимог про стягнення основного боргу підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України. В частині стягнення пені та штрафу суд не погодився із розрахунками, здійсненими позивачем, та здійснивши власний розрахунок дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 11706,36грн. пені, 10599,94грн. 40% річних, 5768,55грн. 96% річних.

В частині сплаченого позивачем судового збору суд зазначив, що сплачений судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог згідно ст.129 ГПК України. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у сумі 2154,45грн.; розмір позовних вимог при поданні позову складав 143629,17грн. Під час розгляду справи позивач зменшив розмір заявлених позовних вимог до 45222,99грн. та судовий збір за такими вимогами мав складати 1921грн. Відповідності до п.1 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» у разі зменшення розміру позовних вимог, сплачена сума судового збору (у даному випадку 233,45грн. (2154,45грн 1921,00грн.) повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила. Отже стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір, розрахований пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у сумі 1192,57грн.

04.06.2019р. до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Миколаївської області надійшла апеляційна скарга ФГ«Деметра.» на рішення від 25.04.2019р. (надіслана скаржником поштою 24.05.2019р.), в якій скаржник просить скасувати рішення про стягнення з відповідача 11706,36грн. пені, 10599,94грн. 40% річних, 5768,55грн. 96% річних, 1192,57грн. судового збору. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що рішення підлягає скасуванню з огляду наступного. В рішенні суд зазначив, що вважає суму основного боргу в розмірі 107730 (20000+87730) за Договором від 16.04.2018р. погашеною відповідачем у повному обсязі, що відбулось після подання позову до суду. Проте, згідно ухвали суду першої інстанції від 24.01.2019р. про порушення у справі, позивач звернувся до суду з позовною заявою 21.01.2019р. При цьому, на день звернення позивача з позовною заявою до суду, відповідач частково сплатив борг у розмірі 20000грн. за платіжним дорученням №1013 від 18.01.2019р. Таким чином, висновок суду першої інстанції про погашення відповідачем боргу платіжними дорученнями №1013 від 18.01.2019р. на суму 20000грн. та №1030від 13.02.2019р. на суму 87730грн. після подання позову до суду не відповідає дійсності. Також відповідач зазначив, що у випадку закриття провадження у справі при вирішенні питання про розподіл судових витрат, для правильного вирішення питання має значення час виникнення обставин, які привели до припинення провадження у справі. Тобто чи виникли такі обставини до чи після подачі позову до суду. Наслідком нез`ясування цього питання є порушення п.4. ч.2 ст.231 ГПК України щодо вирішення питання розподілу між сторонами судових витрат.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.06.2019р. апеляційну скаргу залишено без руху; ухвалою суду від 27.06.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФГ «Деметра.» на рішення господарського суду Миколаївської області від 25.04.2019р. у справі №915/158/19; постановлено розгляд апеляційної скарги ФГ «Деметра.» здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено іншим учасникам справи згідно з нормами ст.263 ГПК України строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, будь-яких клопотань з процесуальних питань до 22.07.2019р.

25.07.2019р. до суду поштою надійшов відзив ТОВа «Хімагромаркетинг» на апеляційну скаргу, в якій позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. Відзив не містить доводів на спростування позиції, висвітленої відповідачем у своїй апеляційній скарзі; у відзиві зазначено, що суд не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, фактичні обставини викладені без жодних спотворень та їм надана належна правова оцінка.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Судом першої інстанції встановлені, не оспорені учасниками справи, а також підтверджені при апеляційному розгляді справи такі обставини.

16.04.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» (Продавець) та Фермерським господарством «Деметра.» (Покупець) було укладено Договір поставки №АП-08-0122, відповідно до умов п. 1.1 якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити наступний насіннєвий матеріал, надалі іменований «Товар»: найменування - Соняшник IN 5543 imi; одиниця виміру посівна одиниця; кількість 35; ціна за 1од., у грн., без ПДВ 2565,00; загальна ціна у грн., без ПДВ 89775грн.; ПДВ 17955грн., загальна ціна у грн., з ПДВ 107730,00.

Згідно із п.1.2 Договору від 16.04.2018р. загальна вартість товару (ціна договору) на дату укладення цього договору становить 107730грн. у т.ч. ПДВ 20%.

Відповідно до пунктів 1.3, 2.1 Договору від 16.04.2018р. кількість і асортимент товару, який підлягає поставці, визначається відповідно до п.1.1 даного договору. Покупець зобов`язаний сплатити продавцю вартість товару, зазначену в п.1.2 даного договору, в наступні строки: дата оплати товару не пізніше 20.10.2018р.

Поставка товару здійснюється продавцем на умовах СРТ (перевезення до місця призначення за рахунок продавця, до наступних базисів (отримувачів): найменування - Соняшник; одиниця виміру посівна одиниця; кількість 35; адреса базису доставки (отримувач) Леніна, буд.42; строк поставки до - 25.04.2018 (п.3.3 Договору від 16.04.2019р.).

Відповідно до пунктів 4.3-4.6 Договору від 16.04.2018р. одночасно з передачею товару продавець зобов`язаний передати покупцеві наступні документи: рахунок на оплату товару; податкову накладну, згідно норм Податкового кодексу України; видаткову (відвантажувальну) накладну; товарно-транспортну накладну, якщо поставка товару здійснюється на умовах СРТ. Підписання покупцем видаткової накладної підтверджує отримання останнім всіх передбачених п.4.3 цього договору документів. Покупець зобов`язаний при перерахуванні грошових коштів на рахунок продавця в платіжному дорученні вказати номер і дату рахунку-фактури, на підставі якої проводиться таке перерахування.

Згідно із пунктами 5.1-5.2,5.4 Договору від 16.04.2018р. сторони відповідають за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором і чинним законодавством України. Покупець відповідає за несвоєчасну оплату товару (порушення розділу 2 даного договору) й сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день простроченого платежу. При розрахунку пені застосовується ставка НБУ, що діє в період нарахування пені. У випадку прострочення виконання зобов`язань, передбачених розділом 2 даного договору, більше ніж 10 (десяти) днів винна сторона додатково сплачує іншій стороні за даним договором штраф у розмірі 15 відсотків від ціни договору.

У відповідності до п.5.5-5.6 Договору від 16.04.2018р. сторони прийшли до згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України, і встановлюють її в розмірі 40 відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та 96 відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення 90 календарних днів. З дня закінчення строків сплати, передбачених п.2.1 договору, вважається, що продавцем пред`явлена вимога щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (минулий та майбутній) та відсотків річних. У випадку порушення покупцем п.4.6 цього договору, продавець має право на власний розсуд зарахувати грошові кошти до будь-якої частини платежів (незалежно від графіку погашення) по цьому договору.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.01.2020, а в частині розрахунків - до повного виконання покупцем своїх зобов`язань за цим договором (п.7.1 Договору від 16.04.2018р.).

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору ТОВ «Хімагромаркетинг» поставило, а ФГ «Деметра.» прийняло товар - Соняшник IN 5543 imi; одиниця посівна одиниця; кількість 35; за видатковою накладною №АП-08-0163 від 17.04.2017р. на загальну суму 107730грн.

Відповідно до платіжних доручень від 18.01.19р. №1013 на суму 23250грн. та від 13.02.19р. №1030 на суму 84480грн. відповідач сплатив вартість отриманого соняшнику, в платіжних дорученнях зазначено призначення платежу: «часткова оплата за насіння соняшнику згідно рахунку №АП-08-0117 від 16.04.2018р.».

В заяві про уточнення позовних вимог ТОВ «Хімагромаркетинг» зазначає, що всупереч умов Договору від 16.04.2018р. ФГ «Деметра.» допустило прострочення оплати поставленого товару відповідно до графіку оплат, встановленого даним договором (не пізніше 20.10.2018р.), а саме: 18.01.2019р. відповідачем було сплачено 23250грн. та 13.02.2019р. було сплачено 84480грн., що в сумі становить 107730грн. в розмірі основного боргу по даній справі; керуючись п.п.5.4, 5.6 Договору від 16.04.2018р. та нормами ст.534 ЦК України позивач здійснив зарахування 16159,50 грн (15% від суми заборгованості) в рахунок сплати неустойки, а саме штрафу. Решту сплаченої суми в розмірі 91570,50грн. (85% від суми, сплаченої відповідачем), позивач зарахував в оплату основної заборгованості. Відповідно, станом на 06.03.2019р. відповідачем сплачено лише 91570,50грн. основного боргу та 16159,50грн. штрафу.

Згідно із п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч.1 ст.691, ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.ст.525, 526 ЦК України).

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно із ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про погашення відповідачем основної заборгованості за Договором від 16.04.2018р. та наявності підстав для закриття провадження в цій частині позовних вимог з огляду наступного.

Відповідно до п.32.3 ст.32 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки зобов`язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 Закону.

Згідно із пунктами 3.1, 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004р. (надалі Інструкція), платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує - його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків. Реквізит Призначення платежу платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення призначення платежу. Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Пунктом 2.9 Інструкції передбачено, що банк не має права робити виправлення в розрахунковому документі клієнта, за винятком випадків, обумовлених пунктом 2.26 цієї глави та іншими нормативно-правовими актами Національного банку.

Платник має право в будь-який час до списання платежу з рахунку відкликати з банку, що його обслуговує, платіжні доручення в порядку, визначеному внутрішніми правилами цього банку. Платіжні доручення відкликаються лише в повній сумі (п. 2.29 Інструкції).

Отже визначення призначення платежу належить виключно платнику. Платник може змінити реквізит «призначення платежу» до списання коштів з його рахунку, оформивши нове платіжне доручення. Відповідно отримувач коштів в свою чергу не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу. Спрямування коштів на погашення інших заборгованостей, ніж ті що визначені в призначенні платежу, може мати місце у випадку відсутності чіткого зазначення призначення платежу.

З матеріалів справи вбачається, що ФГ «Деметра.» у платіжних дорученнях чітко зазначило призначення платежу, надавши повну інформацію про платіж (спрямування коштів), зазначивши в рахунок чого мають бути спрямовані сплачені ним кошти, а саме: «часткова оплата за насіння соняшнику згідно рахунку №АП-08-0117 від 16.04.2018р.»; доказів щодо помилковості перерахування 107730грн. чи доказів відкликання відповідачем платіжних доручень для зміни призначення платежу матеріали справи не містять.

Отже місцевий господарський суд обґрунтовано визнав суму основного боргу в розмірі 107730грн. (20000грн. + 87730грн.) за договором поставки №АП-08-0122 від 16.04.2018р. погашеною відповідачем в повному обсязі та на підставі ч.1 ст.231 ГПК України закрив провадження в цій частині позовних вимог.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення стороною зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.2 ст.193 ГК України, ст.611 ЦК України). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч.6. ст.231 ГК України).

Укладеним сторонами договором передбачено, що покупець відповідає за несвоєчасну оплату товару (порушення розділу 2 даного договору) й сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день простроченого платежу. При розрахунку пені застосовується ставка НБУ, що діє в період нарахування пені. (п.5.2 договору).

Таким чином, нарахування пені на суму допущеного відповідачем прострочення виконання грошових зобов`язань відповідає умовам договору, чинному законодавству і обставинам справи.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні визнав невірним розрахунок пені на суму 11973,66грн. (у періоди, наведені в розрахунку), оскільки позивачем за платіжними дорученнями №1013 та №1030 було здійснено погашення суми основного боргу в повному обсязі; за розрахунком суду першої інстанції сума пені яка підлягає стягненню з відповідача становить 11706,36грн.; в частині стягнення пені у сумі 267,30грн. позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення, якщо договором не встановлений інший розмір процентів.

В пункті 5.5 договору сторони прийшли до згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України, і встановлюють її в розмірі 40 відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та 96 відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення 90 календарних днів.

Господарський суд Миколаївської області в оскаржуваному рішенні визнав невірним розрахунок позивача 40% річних та 96% річних (наданий позивачем під час розгляду справи) та здійснивши власний розрахунок дійшов висновку про стягнення з відповідача 40% річних - 10599,94грн. та 96% річних - 5768,55грн.

Ці розрахунки відповідачем не оспорюються, отже виходячи із приписів ч.1 ст.269 ГПК України їх правильність судом апеляційної не перевіряється.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє з огляду наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 18.01.2019р. поштою надіслав до господарського суду Миколаївської області позовну заяву у даній справі, що підтверджується відбитком штампу на конверті, у якому позовна заява надійшла до суду (а.с.31).

Отже позовна заява ТОВом «Хімагромаркетинг» подана до суду 18.01.2019р., що узгоджується з нормами ч.2 ст.255 ЦК України.

Платіжне доручення № №1013 на суму 20000грн. також датоване 18.01.2019р.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що погашення боргу відповідачем відбулось після подання позову, що відповідає фактичним обставинам справи, оскільки сплата частини коштів в один день з поданням позовної заяви не може вважатися погашенням боргу до подання позовної заяви.

Згідно із ч.4 ст.231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Згідно із ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Позов у даній справі поданий 18.01.2019р., відповідач здійснив перший платіж 20000грн. також 18.01.2019р., другий платіж у сумі 87730грн. був здійснений після відкриття провадження у справі 13.02.2019р.

Відповідно до умов Договору від 16.04.2018р. відповідач повинен був сплатити позивачу вартість отриманого соняшника не пізніше 20.10.2018р. (п.2.1 договору), проте в порушення умов договору здійснив часткову оплату лише 18.01.2019р.

Отже спір в суді виник внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань та ця обставина також підлягає врахуванню під час розподілу судових витрат.

Провадження у даній справі було закрито лише в частині позовних вимог (в частині стягнення основного боргу 107730грн. у зв`язку із відсутністю предмету спору) та за переконанням суду апеляційної інстанції суд першої інстанції правильно розподілив судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, стягнувши з ФГ «Деметра.» 1192,57грн. судового збору, врахувавши зменшення позовних вимог та зазначивши в оскаржуваному рішенні, що судовий збір у сумі 233,45грн. підлягає поверненню позивачу за відповідною заявою (п.1 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір») у зв`язку із зменшенням позовних вимог.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржуване рішення від 25.04.2019р. ухвалено судом першої інстанції відповідно до норм матеріального та процесуального права та підстави для його скасування чи зміни відсутні.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Миколаївської області від 25.04.2019р. залишається без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення від 25.04.2019р.), покладаються на скаржника, оскільки вимоги апеляційної скарги відхилені у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 240, 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Деметра.» на рішення господарського суду Миколаївської області від 25.04.2019р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 25.04.2019р. у справі №915/158/19 залишити без змін.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на скаржника.

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.ст.286-288 ГПК України, крім судових рішень, визначених ч.3 ст.287 ГПК України.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя Л.О.Будішевська

Суддя С.В. Таран