ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2019 року м.Дніпро Справа № 904/499/19

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 207

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіної О.В. (доповідач),

Судді: Антонік С.Г., Дармін М.О. (зміна складу судової колегії відбулася на підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 28.08.2019 р.)

секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

Представники сторін:

від позивача: Ліпка Є.В., довіреність №28/08/19 від 28.08.2019 р., адвокат;

від відповідача: В`юнченко О.А., довіреність №2767 від 06.06.2019 р., представник;

від третьої особи-2: Дубич І.І., дов.№54-03/9д від 07.06.2019 р., представник;

представник третьої особи-1 у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений судом належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю АТБ-торгстрой, м. Дніпро

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27 червня 2019 року у справі № 904/499/19 (суддя Рудь І.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-торгстрой", м. Дніпро

до Нікопольської міської ради, м. Нікополь Дніпропетровської області

за участю третьої особи - 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Славута-Плюс", м. Нікополь Дніпропетровської області

третьої особи - 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Дніпропетровське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, м. Дніпро

про визнання недійсним та скасування п. 2 рішення Нікопольської міської ради від 26.04.2013 № 16-30/VI

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "АТБ-торгстрой" звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Нікопольської міської ради, в якому просив визнати недійсним та скасувати п. 2 рішення Нікопольської міської ради від 26.04.2013 № 16-30/VI "Про поновлення договору оренди землі на новий строк Товариству з обмеженою відповідальністю "АТБ-торгстрой" та Товариству з обмеженою відповідальністю "Славута-Плюс" по вул. Херсонська, 367/1 за фактичним розміщенням нежитлової будівлі".

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.06.2019 року у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-торгстрой" відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "АТБ-торгстрой" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що незважаючи на наявні в матеріалах справи докази дискримінаційного характеру п. 2 оскаржуваного рішення Нікопольської міської ради, суд першої інстанції фактично відсторонився від захисту порушеного права позивача, оскільки зробив висновок про те, що встановлення наявності або відсутності порушення законодавства про захист економічної конкуренції відноситься до компетенції Антимонопольного комітету України, а не суду.

Апелянт вважає, що його доводи не були почуті судом, оскільки маючи допустимі та належні докази у вигляді рішень Нікопольської міської ради з різними ставками орендної плати за користування земельними ділянками, які явно підтверджують дискримінаційний характер оскаржуваного рішення Нікопольської міської ради, суд в своєму рішення не зазначив про мотиви їх відхилення, що позбавило позивача захисту свого права.

На думку апелянта, Нікопольська рада після закінчення терміну договору та за своєї згоди на його поновлення, повинна була своїм рішенням лише поновити договір оренди землі на тих же умовах, а не в односторонньому порядку змінювати умови договору оренди в частині розміру орендної плати.

Крім того, апелянт посилається на те, що ним не було пропущено строк позовної давності, оскільки про можливе порушення своїх прав позивач дізнався 12.02.2018 року, тобто, з дати оприлюднення рішення Адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення АМКУ.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення господарського суду та задоволення позовних вимог.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.07.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю АТБ-торгстрой, м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27 червня 2019 року у справі № 904/499/19 (суддя Рудь І.А.), розгляд призначено на 29.08.2019 колегією суддів у складі: головуючий суддя Березкіна О.В. (доповідач); судді : Кузнецова І.Л., Широбокова Л.П.

У зв`язку з відпусткою суддів Кузнецової І.Л., Широбокової Л.П. за розпорядженням керівника апарату суду від 28.08.2019року, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого для розгляду апеляційних скарг у справі №904/499/19 визначено колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя -Березкіна О.В. (доповідач), судді Антонік С.Г., Дармін М.О.

Відповідачем-1 Нікопольською міською радою надано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи, прийнято вірне рішення у відповідності до норм чинного законодавства, доводи позивача, в свою чергу, які зазначені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими. Просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання 29.08.2019 року представник третьої особи-1 у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений судом належним чином, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надали.

Відповідно до ч.11,12 статті 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки в судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим кодексом для вручення судових рішень.

Статтею 242 ГПК України, яка регламентує порядок вручення судового рішення, зазначено, що днем вручення судового рішення є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, або відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами, за відсутності представника третьої особи-1, оскільки про час та місце розгляду справи він повідомлений в належний спосіб ( а.с.121,т.3), у справі достатньо матеріалів для розгляду апеляційної скарги, а відкладення розгляду справи є правом, а не обов`язком суду, яке залежить від наявності обставин, які унеможливлюють вирішення спору.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Таким чином, не лише на суд покладається обов`язок належного повідомлення сторін про час та місце судового засідання, але й сторони повинні вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, згідно з Порядком ведення державного реєстру судових рішень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2006р. за № 740, кожна фізична або юридична особа має загальний доступ до судових рішень, внесених до Реєстру. Відкритий доступ користувачів до електронних копій судових рішень здійснюється цілодобово та безоплатно через офіційний веб-портал ДСА.

Таким чином, представники сторін мають можливість ознайомитись з текстами процесуальних документів по вказаній справі в державному реєстрі судових рішень.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача, відповідача, третьої особи-2, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 27.04.2010 на виконання рішення Нікопольської міської ради від 26.03.2010 № 17-46/V, між Нікопольською міською радою (орендодавець), Товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-торгстрой" (орендар) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Славута-Плюс" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:048:0059 площею 0,2584 га на вул. Херсонській, 367 АДРЕСА_1 , строком на 3 роки, який зареєстровано у Нікопольському відділі ДРФ центру Державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 08.06.2010 № 49. Розмір орендної плати складав 3%.

26.04.2013 Нікопольською міською радою, на підставі відповідного клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-торгстрой" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Славута-Плюс", прийнято рішення № 16-30/VI "Про поновлення договору оренди землі на новий строк Товариству з обмеженою відповідальністю "АТБ-торгстрой" та Товариству з обмеженою відповідальністю "Славута-Плюс" на вул. Херсонська, 367/1 за фактичним розміщенням нежитлової будівлі", яким вирішено:

1. Поновити Товариству з обмеженою відповідальністю "АТБ-торгстрой" та Товариству з обмеженою відповідальністю "Славута-Плюс" договір оренди землі (кадастровий номер :03:048:0059) на вул. Херсонська, 367/1 загальною площею 0,2584 га (у т.ч. 5/7 частин - ТОВ "АТБ-торгстрой", 2/7 частин ТОВ "Славута-Плюс") строком на 3 роки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі;

2. Встановити на земельну ділянку на вул. Херсонська, 367 АДРЕСА_2 1 орендну плату в розмірі 12 % від діючої нормативної грошової оцінки земель;

3. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "АТБ-торгстрой" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Славута-Плюс", зокрема:

- в місячний термін від дати прийняття рішення укласти договір оренди землі з міською радою;

- в чотиримісячний термін від дати прийняття рішення зареєструвати договір оренди земельної ділянки відповідно до вимог чинного законодавства.

4. В разі невиконання умов п. 3 цього рішення, рішення втрачає чинність.

Крім того, на підставі клопотання позивача, рішенням Нікопольської міської ради від 29.05.2015 № 68-62/VI внесено зміни до вищезазначеного рішення щодо строку його дії, а саме: скасовано чотиримісячний термін укладення договору та виключено пункт про втрату чинності рішення.

Звертаючись до Нікопольської міської ради із позовом про визнання недійсним та скасування п. 2 даного рішення, позивач - ТОВ АТБ-Торгстрой» посилався на те, що оспорюваний пункт рішення не відповідає приписам ст. 19 Конституції України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про захист економічної конкуренції", Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні", ч. 2 ст. 25 Господарського кодексу України, оскільки встановлений для позивача розмір ставки орендної плати відрізняється (є більшим) від розміру ставок за користування земельними ділянками з однаковим цільовим (функціональним) призначенням, які відводились відповідачем для інших орендарів, і встановлювались на рівні від 3% від діючої нормативної грошової оцінки землі.

На думку позивача, визначення різних ставок орендної плати за землю є дискримінацією суб`єктів підприємницької діяльності, внаслідок чого одним надається перевага, а для інших створюються несприятливі умови.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарський суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи це рішення, відповідач діяв у межах законодавчо наданих повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, оскільки міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів, а встановлений розмір ставки орендної плати не суперечить розміру, визначеному ПК України.

Крім того, суд зазначив, що встановлення наявності або відсутності порушення законодавства про захист економічної конкуренції відноситься саме до компетенції Антимонопольного комітету України, а не суду, а оскільки позивачем не надано відповідного рішення органу Антимонопольного комітету України, яким підтверджується порушення відповідачем конкурентного законодавства, відсутні підстави для висновку про дискримінаційність рішення відповідача саме по відношенню до позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до п. г) ч.3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Також відповідно до ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Приписами статті 21 Цивільного кодексу України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси, тобто підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, п. 2 рішення Нікопольської міської ради від 26.04.2013 № 16-30/VI, на земельну ділянку на АДРЕСА_3 встановлена орендна плата в розмірі 12 % від діючої нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ч. 1 ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Повноваження органів місцевого самоврядування у сфері земельних відносин визначені Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", Податковим кодексом України.

Статтею 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, в тому числі і надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України; прийняття рішень щодо надання відповідно до чинного законодавства пільг по місцевих податках і зборах, а також земельному податку; затвердження ставок земельного податку відповідно до Податкового кодексу України.

Вказані положення кореспондуються з положеннями п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, відповідно до яких сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Згідно із п. 14.1.147 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент прийняття оспорюваного рішення) визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Оскільки оспорюваним пунктом 2 рішення відповідачем було встановлено розмір орендної плати на рівні 12% нормативної грошової оцінки, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що приймаючи це рішення, відповідач діяв у межах законодавчо наданих повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.

При цьому, доводи апелянта про порушення відповідачем норм законодавства про захист економічної конкуренції шляхом встановлення для суб`єктів господарювання різних ставок орендної плати за землю, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" економічна конкуренція (конкуренція) - змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про захист економічної конкуренції" антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю є прийняття будь-яких актів (рішень, наказів, розпоряджень, постанов тощо), надання письмових чи усних вказівок, укладення угод або будь-які інші дії чи бездіяльність органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю (колегіального органу чи посадової особи), які призвели або можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції.

Згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України "Про захист економічної конкуренції" антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, зокрема, визнається дія, внаслідок якої окремим суб`єктам господарювання або групам суб`єктів господарювання створюються несприятливі чи дискримінаційні умови діяльності порівняно з конкурентами.

За приписами ч. 3 ст. 15 Закону України "Про захист економічної конкуренції" вчинення антиконкурентних дій органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Згідно із ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі. При розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України: збирають і аналізують документи, висновки експертів, пояснення осіб, іншу інформацію, що є доказом у справі, та приймають рішення у справі в межах своїх повноважень; отримують пояснення осіб, які беруть участь у справі, або будь-яких осіб за їх клопотанням чи з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про: визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; зобов`язання органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю скасувати або змінити прийняте ним рішення чи розірвати угоди, визнані антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю; визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; примусовий поділ суб`єкта господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; накладення штрафу; блокування цінних паперів; усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема усунення чи пом`якшення негативного впливу узгоджених дій, концентрації суб`єктів господарювання на конкуренцію; скасування дозволу на узгоджені дії у разі вчинення дій, заборонених згідно із статтею 19 цього Закону; закриття провадження у справі.

Органи Антимонопольного комітету України оприлюднюють рішення за результатом розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції на офіційному веб-сайті Антимонопольного комітету України протягом 10 робочих днів з дня його прийняття. Рішення підлягає оприлюдненню в повному обсязі, крім інформації, яка визначена інформацією з обмеженим доступом.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.01.2018 № 3/01-14/04-18 у справі № 44/04-03-3/17 визнано дії Нікопольської міської ради щодо прийняття рішень Міської ради ( зазначених в графі шостій таблиці 1) про надання в оренду земельних ділянок, на підставі яких укладаються договори з орендарями, та прийняття рішень Міської ради 2016-2017 років із застосуванням різних ставок орендної плати за користування земельними ділянками однакового цільового (функціонального) призначення, які можуть ущемлювати права землекористувачів та можуть бути спрямовані на зниження конкурентоспроможності підприємств-конкурентів, настання негативних наслідків для їхніх ринкових позицій, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом третім статті 50 Закону України « Про захист економічної конкуренції», визначеним абзацом восьмим частиною другою статті 15 цього Закону, у вигляді антиконкурентних дій органів місцевого самоврядування, внаслідок яких окремим суб`єктам господарювання створюються дискримінаційні умови діяльності порівняно з конкурентами.

При цьому, предметом дослідження органом АМКУ були рішення міської ради за 2015-2017 роки за певним переліком орендарів, більшість з яких - фізичні особи, а також юридичні особи, зазначені в таблиці № 1, серед переліку яких відсутній позивач ТОВ « АТБ торгстрой».

Згідно із п. 3 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні дії органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю.

Частиною третьою статті 15 Закону України « Про захист економічної конкуренції» передбачено, що вчинення антиконкурентних дій органів влади забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

За змістом ч. 2 ст. 25 Господарського кодексу України органам державної влади і органам місцевого самоврядування, що регулюють відносини у сфері господарювання, забороняється приймати акти або вчиняти дії, що визначають привілейоване становище суб`єктів господарювання тієї чи іншої форми власності, або ставлять у нерівне становище окремі категорії суб`єктів господарювання чи іншим способом порушують правила конкуренції. У разі порушення цієї вимоги органи державної влади, до повноважень яких належить контроль та нагляд за додержанням антимонопольно-конкурентного законодавства, а також суб`єкти господарювання можуть оспорювати такі акти в установленому законом порядку. Вказані положення також втілені в Законі України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні".

Згідно із п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження щодо розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проведення розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" здійснення іншими органами державної влади повноважень Антимонопольного комітету України, передбачених пунктами 1 - 4 і 11 частини першої, пунктами 1, 2 і 4 частини другої, пунктами 11 - 13, 15 і 16 частини третьої цієї статті, не допускається.

Виходячи з наведених вище законодавчих норм, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що встановлення наявності або відсутності порушення законодавства про захист економічної конкуренції відноситься саме до компетенції Антимонопольного комітету України, а не суду.

Оскільки відповідне рішення про порушення відповідачем конкурентного законодавства відносно позивача органом Антимонопольного комітету України не приймалось, відсутні підстави для скасування означеного пункту рішення Нікопольської міської ради з цих підстав.

Посилання апелянта на те, що судом не надана оцінка витребуваним ухвалою господарського суду копій рішень Нікопольської міської ради за 2013 рік, якими також були встановлені різні розміри орендної плати різним суб`єктам господарської діяльності для використання земельних ділянок одного й того ж цільового призначення, не спростовує висновки суду першої інстанції.

Так, зазначені рішення також були прийняті у 2013 році, вичерпали свою дію повним виконанням, та не були предметом розгляду та висновку органу антимонопольного комітету України.

Загальні висновки, які викладені у рішенні Адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.01.2018 № 3/01-14/04-18, не можуть бути застосовані до правовідносин між позивачем та відповідачем, зокрема, до оспорюваного пункту рішення за 2013 рік, з огляду на недоведеність, що саме ці суб`єкти господарювання є конкурентами позивачу на будь-якому з товарних ринків та нормативна грошова оцінка для земельних ділянок, наданих в оренду зазначеним суб`єктам господарювання та позивачу є однаковою.

Законодавство про захист економічної конкуренції гарантує, що суб`єкти господарювання, що діють на певному товарному ринку повинні знаходитись у рівних умовах, проте, це не свідчить про необхідність встановлення всім таким суб`єктам господарювання саме однакового мінімального розміру орендної плати за землю.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що позивачем не доведено, що саме відносно нього відповідачем було прийнято дискримінаційне рішення у вигляді визначення орендної плати за землю в розмірі 12%.

Крім того, колегія суддів зауважує, що позивачем не доведено, яким чином обраний ним спосіб захисту відновить його права, з огляду на ненадання доказів поновлення між сторонами договору оренди земельної ділянки від 27.04.2010 року.

Інші доводи є неспроможними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, господарський суд Запорізької області всебічно, повно, об`єктивно дослідив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, що у відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без зміни.

Керуючись ст.ст.275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю АТБ-торгстрой залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27 червня 2019 року у справі № 904/499/19 (суддя Рудь І.А.) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 30.08.2019року.

Головуючий суддя О.В.Березкіна

Суддя М.О.Дармін

Суддя С.Г.Антонік