УХВАЛА

15 серпня 2019 року

м. Київ

Справа № 905/945/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Банаська О. О. - головуючого, Васьковського О. В., Катеринчук Л. Й.,

за участю секретаря судового засідання Солоненко А. В.

за участю представників:

позивача: Келембет О. М.,

відповідача: Сухацький А. В.,

скаржника: Блажко Р.П., Григоришен О.О.,

розглянув матеріали у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу East-West United Bank S.A. (Іст Вест Юнайтед Банк Ес. Ей.)

на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2019

у складі колегії суддів: Білоусової Я. О. - головуючої, Пуль О. А., Тарасової І. В.

у справі за позовом Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Глорі" в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Інвестиційний капітал Україна"

до Приватного акціонерного товариства "Донецьксталь" - Металургійний завод"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство "Акціонерне товариство "ВТБ Банк"

про стягнення 524 610,68 євро

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду перебуває справа № 905/945/18 Господарського суду Донецької області за касаційною скаргою East-West United Bank S.A. (Іст Вест Юнайтед Банк Ес. Ей.) на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2019.

30.07.2019 до Верховного Суду від Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Глорі" в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Інвестиційний капітал Україна" надійшла заява про відвід судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду - Банаська О. О.

Ухвалою Верховного Суду від 30.07.2019 визнано необґрунтованим відвід Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Глорі" в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Інвестиційний капітал Україна" заявлений судді Банасько О. О., справу № 905/945/18 передано для розгляду заявленого відводу іншим суддею в порядку частини 3 статті 39 Господарського процесуального кодексу України та зупинено провадження до вирішення питання про відвід.

Ухвалою Верховного Суду від 02.08.2019 відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Глорі" про відвід судді Банаська О. О. від розгляду справи № 905/945/18.

Ухвалою від 09.08.2019 поновлено касаційне провадження у справі № 905/945/18 за касаційною скаргою East-West United Bank S.A. (Іст Вест Юнайтед Банк Ес. Ей.) та призначено розгляд касаційної скарги на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 у справі № 905/945/18 на 15 серпня 2019 року о 15:05.

У судове засідання 15.08.2019 з`явилися представники сторін та скаржника.

Представником скаржника у судовому засіданні подано клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду проти задоволення якого заперечили проти його задоволення.

Розглянувши у судовому засіданні 15.08.2019 касаційну скаргу East-West United Bank S.A. (Іст Вест Юнайтед Банк Ес. Ей.) на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2019, заслухавши доповідь судді-доповідача,

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про задоволення клопотання скаржника та передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з огляду на таке.

Акціонерне товариство "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "ГЛОРІ" в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Інвестиційний капітал Україна" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Донецьксталь" - металургійний завод" про стягнення заборгованості в розмірі 524 610,68 євро (що є еквівалентом 16 201 918,85 грн за курсом НБУ станом на 17.05.2018), а саме заборгованість по нарахованими простроченими процентам за період з 30.08.2017 по 30.04.2018 включно в розмірі 77 535,11 євро (що є еквівалентом 2 394 571,07 грн за курсом НБУ станом на 17.05.2018), пеня на прострочену суму основної простроченої заборгованості за період з 02.06.2017 по 30.04.2018 включно в розмірі 302 164,69 євро (що є еквівалентом 9 331 963,63 грн за курсом НБУ станом на 17.05.2018), пеня на прострочену суму процентів за період з 02.06.2017 по 30.04.2018 включно в розмірі 102 050,77 євро (що є еквівалентом 3 151 705,36 грн за курсом НБУ станом на 17.05.2018), сума 3 % річних на прострочену суму кредиту згідно ст. 625 ЦК за період з 02.06.2017 по 30.04.2018 включно в розмірі 32 099,38 євро (що є еквівалентом 991 347,62 грн за курсом НБУ станом на 17.05.2018), сума 3 % річних на прострочену суму процентів згідно ст. 625 ЦК за період з 02.06.2017 по 30.04.2018 включно в розмірі 10 760,73 євро (що є еквівалентом 332 331,15 грн за курсом НБУ станом на 17.05.2018).

Позовна заява мотивована невиконанням відповідачем як позичальником зобов`язань за умов договору про відкриття непокритого акредитиву № LI11007 від 27.04.2011, укладеним із Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк", право вимоги до відповідача за яким позивач як новий кредитор набув за укладеним 04.08.2017 позивачем з Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" договором про відступлення права вимоги за кредитним договором, про що окремо повідомив Відповідача.

04.10.2018 Господарський суд Донецької області ухвалив затвердити мирову угоду від 18.09.2018, укладену між позивачем та відповідачем, відповідно до умов якої відповідач зобов`язався повністю виплатити позивачу протягом місяця з моменту затвердження цієї угоди грошові кошти, сума яких є предметом спору у цій справі; та закрити провадження у справі.

Рішення суду мотивоване поданням сторонами у справі спільної заяви про укладення мирової угоди, яка підписана уповноваженими на те представниками, не суперечить діючому законодавству, інтересам сторін та фактичним обставинам справи.

25.03.2019 Східний апеляційний господарський суд ухвалив закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою East-West Bank S.A. на ухвалу Господарського суду Донецької області від 04.10.2018.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції не вирішувалось питання про права та (або) обов`язки заявника апеляційної скарги, а у спірних правовідносинах відсутній правової зв`язок між заявником апеляційної скарги і сторонами у справі, оскільки заперечення скаржником ухвали про затвердження мирової угоди зводяться до існування певної черговості задоволення вимог кредиторів у разі погашення відповідачем свої заборгованості перед контрагентами, зокрема перед позивачем та East-West Bank S.A.

Підставою для касаційного оскарження цього рішення апеляційного суду стало неправильне, на думку скаржника, застосування апеляційним судом норм статей 17, 254 та пункту 3 частини 1 статті 264 ГПК України, внаслідок чого апеляційний суд безпідставно закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою East-West Bank S.A. на ухвалу місцевого суду про затвердження мирової угоди між сторонами у цій справі, оскільки цією ухвалою місцевого суду було вирішено питання щодо охоронюваного законом інтересу East-West Bank S.A., який полягає у прагненні до користування конкретним матеріальним благом, а саме грошовими коштами в сумі 500 000 000 доларів США, які відповідач має повернути за укладеним 28.06.2013 ним як позичальником з East-West Bank S.A. договором позики, за яким відповідач допустив прострочення погашення зобов`язань; а незаконне затвердження у цій справі мирової угоди вирішує питання про інтерес скаржника щодо користування ним коштами, які відповідач має повернути за укладеним між ними договором позики, оскільки кошти, які у безспірному порядку першочергово мають бути сплачені позивачу за мировою угодою, могли б бути використані для погашення боргу перед скаржником, якби не мало місце незаконне затвердження мирової угоди, через що затвердження у цій справі мирової угоди умови якої суперечать чинному законодавству ставить скаржника у нерівне становище порівняно з позивачем.

Колегією суддів встановлено, що 09.07.2019 у справі № 905/257/18 Верховний Суд (у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Кролевець О. А. - головуючий, Губенко Н. М., Студенця В. І.) за результатами розгляду касаційної скарги East West United Bank S.A. (Іст Вест Юнайтед Банк Ес. Ей.) на ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 04.04.2019 про закриття апеляційного провадження у справі за позовом Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Глорі" в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Інвестиційний капітал Україна" до Приватного акціонерного товариства "Донецьксталь" - Металургійний завод", Публічного акціонерного товариства "Ясинівський коксохімічний завод", Публічного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське", про стягнення 55 212 232 грн 49 коп. постановив касаційну скаргу East West United Bank S.A. (Іст Вест Юнайтед Банк Ес. Ей.) залишити без задоволення, а ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 04.04.2019 про закриття апеляційного провадження у справі № 905/257/18 залишити без змін.

При цьому Суд у справі № 905/257/18, пославшись на правову позицію, що викладена у постанові Верховного Суду від 11.07.2018 у справі № 5023/4734/12, погодився із висновками апеляційного суду про закриття апеляційного провадження за скаргою East West United Bank S.A. (Іст Вест Юнайтед Банк Ес. Ей.) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 20.09.2018 про затвердження мирової угоди між сторонами та закриття провадження, дійшовши висновку про відсутність у Est West United Bank S.A. (Іст Вест Юнайтед Банк Ес. Ей.) права апеляційного оскарження вказаної ухвали місцевого суду, оскільки зі змісту цієї ухвали не вбачається, що у ній розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є Est West United Bank S.A. (Іст Вест Юнайтед Банк Ес. Ей.), або містяться судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах.

Колегією суддів приймається до уваги, що відповідно до частини 1 статті 17 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 254 цього Кодексу учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Отже частиною 1 статті 254 ГПК України визначено право особи подати апеляційну скаргу на рішення, яким розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або рішення містить судження про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, виходячи з предмета та підстав позову.

Виходячи із змісту касаційної скарги доводи East-West Bank S.A. у цій справі зводяться до такого:

- умови мирової угоди суперечать чинному законодавству та усталеній судовій практиці, зокрема передбачають покладення обов`язку на відповідача сплачувати нараховані відсотки після закінчення строку кредитування (правові позиції Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц) та нарахування пені в іноземній валюті за межами максимально допустимого строку встановленого частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України;

- скаржник доводить, що кошти, які у безспірному порядку першочергово мають бути сплачені відповідачем позивачу на підставі мирової угоди, могли б бути використані відповідачем на погашення боргу перед скаржником за договором позики, якби не мало місце незаконне затвердження мирової угоди;

- скаржник вказує, що мирова угода, яка затверджена судом першої інстанції ставить його у нерівне становище перед позивачем, а отже порушує гарантований пунктом 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України принцип справедливості і добросовісності.

У зв`язку із наведеним вище вбачається, що проблемним є вирішення питання щодо права особи, яка не брала участь у справі та не є учасником правовідносин, щодо яких виник спір між сторонами, на оскарження судового рішення про затвердження мирової угоди між сторонами, яким не розглянуто і не вирішено спір про право цієї особи та яке не містить суджень про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах, у разі, якщо особа, яка не брала участь у справі, оскаржуючи судове рішення про затвердження мирової угоди, посилається на те, що затвердження у цій справі мирової угоди ставить скаржника у нерівне становище порівняно з позивачем через прагнення скаржника до користування конкретним матеріальним благом, а саме грошовими коштами, які відповідач має повернути за договором позики, за яким останній допустив прострочення погашення зобов`язань, однак які у безспірному порядку першочергово мають бути сплачені позивачу за мировою угодою.

Колегія суддів наголошує на тому, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Укладення мирової угоди боржником без будь-яких поступок зі сторони позивача, умови якої суперечать чинному законодавству та усталеній судовій практиці та які покладають на відповідача, який одночасно є боржником скаржника додатковий фінансовий тягар вочевидь є недобросовісною дією, яка за своїми ознаками підлягає оцінці як фраудаторна дія, що свідчить про зловживання правами стосовно кредитора.

Також очевидним є те, що правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, однак у такому випадку єдино можливим способом відновлення порушених прав кредитора є надання можливості останньому права на перегляд ухвали, якою затверджена така мирова угода в апеляційному порядку тощо.

Окрім того колегія суддів приймає до уваги, що Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду постановою від 10.01.2019 у справі № 569/3656/13-ц (провадження № 61-35528св18) скасував ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 30.08.2017 про закриття апеляційного провадження за скаргою стягувача боржника у виконавчому провадженні, що не брав участі у цій справі, на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 30.09.2015 про визнання мирової угоди, укладеної між сторонами справи № 569/3656/13-ц (боржником і іншим стягувачем) на стадії виконавчого провадження з виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17.07.2013 про стягнення заборгованості, зазначивши про передчасність висновку апеляційного суду про те, що ухвалюючи рішення про визнання мирової угоди між сторонами, суд першої інстанції не вирішував питання про права та обов`язки стягувача, який не брав участі у цій справі, оскільки цей стягувач боржника, хоча і не брав участь у справі, однак є також кредитором боржника, а тому у разі наявності майна у боржника матиме можливість за його рахунок стягнути з нього заборгованість в сумі 387 810 грн 00 коп.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду при цьому виходив з того, що внаслідок винесення судом першої інстанції ухвали про затвердження мирової угоди майно, що на час укладення мирової угоди було наявним у боржника та за рахунок якого могла бути задоволена вимога як стягувача боржника у справі № 569/3656/13-ц, так і стягувача, що не брав участі у цій справі, вибуло з власності боржника і тим самим позбавило стягувача, що не брав участі у цій справі, права на задоволення вимоги за рахунок належного боржнику майна, а рішення суду, ухвалене на користь вказаного стягувача, залишилось невиконаним, що є порушенням права цієї особи (стягувача, що не був учасником та стороною справи № 569/3656/13-ц) на володіння стягнутими на її користь грошовими коштами.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду, ухвалюючи постанову від 10.01.2019 у справі № 569/3656/13-ц, послався на правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 № 6-2513цс16 (справа № 412/4157/2012).

Отже, у справі № 569/3656/13-ц Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду на відміну від Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшов протилежного висновку, що ухвалою про затвердження мирової угоди суд першої інстанції вирішував питання про права та обов`язки стягувача, який не брав участі у цій справі, з огляду на те, що за умовами мирової угоди з власності боржника вибуло майно, за рахунок якого могла бути задоволена вимога цього стягувача.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права.

Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є правова визначеність (legal certainty), згідно з якою юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування та не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці. На це звертала увагу як Європейська Комісія за демократію через право (Венеціанська комісія) у своїй доповіді "Верховенство права", схваленій на 86- му пленарному засіданні 26.03.2011 та у прийнятому 12.03.2016 на 106-му пленарному засіданні Контрольному списку питань для оцінки дотримання верховенства права, так і Конституційний Суд України у відповідних рішеннях від 22.09.2005 № 5-рп, 29.06.2010 №17-рп, 11.10.2011 №10-рп.

Процедурний аспект принципу верховенства права базується на тому, що вимоги правотворчої та правозастосовної практики повинні відповідати певним стандартам, як-от: заборона зворотної дії закону, вимога ясності та несуперечності закону; вимога щодо однакового застосування закону тощо.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах "Кантоні проти Франції" від 11 листопада 1996 року ("Cantoni v. France", заява № 17862/91, § 31-32), "Вєренцов проти України" від 11 квітня 2013 року ("Vyerentsov v. Ukraine", заява "№ 20372/11, § 65)).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Аксіс та інші проти Туреччини" (Aksis and Other v. Turkey) зазначено, що очевидні суперечності у прецедентій практиці вищого суду та невиконання механізму, спрямованого на забезпечення гармонізації судової практики стали причиною порушення прав громадян на справедливий судовий розгляд.

Зважаючи на наведені у цій ухвалі обставини, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду констатує, що справа № 905/945/18 містить виключну правову проблему, вирішення якої повинно бути здійснене Великою Палатою Верховного Суду з метою забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики у таких питаннях.

Відповідно до частин 5 статті 302 Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Згідно з частинами 1 - 3 статті 303 Господарського процесуального кодексу України питання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, більшістю від складу суду, що розглядає справу, та може бути вирішене до прийняття постанови судом касаційної інстанції.

Положеннями частин 1, 3, 4 статті 303 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи. Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати може бути вирішене до прийняття постанови судом касаційної інстанції. Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 302 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 302 цього Кодексу.

З огляду на викладене, враховуючи висновок, що справа № 905/945/18 містить виключну правову проблему, вирішення якої повинно бути здійснене Великою Палатою Верховного Суду з метою забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики у таких питаннях, Суд дійшов висновку про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Клопотання East-West United Bank S.A. (Іст Вест Юнайтед Банк Ес. Ей.) про передачу справи № 905/945/18 на розгляд Великої Палати Верховного Суду задовольнити.

2. Справу № 905/945/18 за позовом Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Глорі" в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Інвестиційний капітал Україна" до Приватного акціонерного товариства "Донецьксталь" - Металургійний завод" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство "Акціонерне товариство "ВТБ Банк" про стягнення 524 610,68 євро передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. О. Банасько

Судді О. В. Васьковський

Л. Й. Катеринчук