ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.08.2019 Справа № 905/815/19

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Зекунова Е.В., за участю секретаря судового засідання Поліщук А.І., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" до Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування" про стягнення 396 000,00 грн з яких: 186 000,00 грн пені та 210 000,00 грн штрафу,-

За участю представників сторін:

від позивача - Бухеник І.Б (за довіреністю);

від відповідача - Копитова Е.В. (за довіреністю).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування" про стягнення 396 000,00 грн з яких: 186 000,00 грн пені та 210 000,00 грн штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором №Л/В-18583/НЮ від 07.06.2018.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 13.05.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/815/19, підготовче судове засідання призначено на 05.06.2019.

30.05.2019 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 05.06.2019 продовжено строк розгляду справи № 905/815/19 на стадії підготовчого провадження на тридцять днів до 09.08.2019 та відкладено підготовче засідання на 08.07.2019.

26.06.2019 від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

05.07.2019 від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 08.07.2019 відкладено підготовче засідання на 24.07.2019.

15.07.2019 від представника Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

17.07.2019 від представника відповідача надійшла відповідь на клопотання.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 17.07.2019 задоволено клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, судове засідання у справі № 905/815/19, призначене на 24.07.2019 о 14:30 год., вирішено провести в режимі відеоконференції.

23.07.2019 від представника позивача надійшли пояснення по справі.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 24.07.2019 закрито підготовче провадження у справі №905/815/19 та призначено розгляд справи по суті на 27.08.2019.

12.08.2019 до суду від позивача надійшов лист від 05.08.2019 з додатками.

Згідно ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

07.06.2018 за результатами проведення відкритих торгів (номер закупівлі в електронній системі закупівель «ProZorro» UA-2018-04-27-001033-a на сайті https://prozorro.gov.ua) між публічним акціонерним товариство "Українська залізниця" (Замовник) та приватним акціонерним товариством "Краматорський завод важкого верстатобудування" (Виконавець) укладено договір №Л/В-18583/НЮ (далі-Договір), за умовами якого Виконавець зобов`язався надати Замовнику послуги з капітального ремонту колесотокарного верстата УББ 112/2К підрозділу "Експлуатаційне вагонне депо Коломия а.с. (а.с.12-39).

Згідно із п. 1.2. Договору, об`єкт надання послуг: колесотокарний верстат моделі УББ 112/2К, зав. №20, 2002 року випуску.

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що загальна вартість послуг визначається калькуляцією з розшифровками матеріальних та трудових витрат (Додаток 2) та становить 3 000 000,00 грн. (три мільйони гривень 00 копійок) з ПДВ.

Відповідно до п. 5.4. Договору, Виконавець зобов`язується надати послуги у строк, що не перевищує 150 календарних днів з моменту приймання-передачі обладнання в ремонт.

Пунктом 5.5. Договору передбачено, що після виконання ремонтних робіт Виконавець забезпечує доставку обладнання з ремонту та проводить монтаж і пусконалагоджувальні роботи обладнання на території Замовника.

Згідно із п. 5.6. Договору, після проведення пусконалагоджувальних робіт Виконавець спільно з Замовником проводить випробування обладнання, підтвердженням чого є акт індивідуального випробування обладнання. Акт складається і підписується представниками Замовника та Виконавця.

Надання послуг та приймання їх результатів оформляється актом приймання передачі наданих послуг, який підписується повноважними представниками сторін (п. 5.7. Договору).

Датою завершення надання послуг вважається дата прийняття Замовником обладнання в експлуатацію і підписання акту приймання-передачі наданих послуг (п. 5.8. Договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018, а в частині розрахунків - до повного виконання зобов`язань.

На виконання умов Договору, відповідно до акту приймання-передачі в ремонт від 02.07.2018 №1 Замовник передав, а Виконавець прийняв колесотокарний верстат в ремонт (а.с.46-47).

Враховуючи момент приймання-передачі 02.07.2018 колесотокарного верстата в ремонт, граничний строк для надання Виконавцем послуг згідно із п. 5.4. Договору - 29.11.2018.

У зв`язку із недотриманням передбачених Договором строків виконання ремонту, Замовник направив на адресу Виконавця претензію від 04.12.2018 №НЗТ-10/5630 з вимогою негайного виконання взятих на себе договірних зобов`язань (а.с.40).

Однак, лише на підставі акту приймання-передачі наданих послуг від 31.01.2019 Виконавець виконав капітальний ремонт колесотокарного верстата на загальну суму 3 000 000,00 грн., що свідчить про порушення Виконавцем передбаченого умовами Договором строку надання таких послуг (а.с.48-50).

З урахуванням цієї обставини, Замовник звернувся до Виконавця із претензією від 05.02.2019 №НЗТ-10/677 з вимогами сплатити пеню і штраф на загальну суму 396 000,00 грн. за порушення строків надання послуг, однак таку претензію залишено Виконавцем без задоволення (а.с.43).

Позивач вважає, що не сплативши на користь Позивача штрафні санкції за недотримання строків виконання договірних зобов`язань, Відповідач порушив права та інтереси Замовника, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування" на користь акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" 186 000,00 грн. пені та 210000,00 грн. штрафу.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного та Господарського кодексів України, а також умовами Договору №Л/В-18583/НЮ.

Укладений між сторонами Договір №Л/В-18583/НЮ за своєю правовою природою є змішаним договором підряду та надання послуг.

Статтею 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (виконавець) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

В силу ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом даних норм Цивільного кодексу України договір підряду та договір про надання послуг - це консенсуальні, двосторонні та оплатні договори.

Згідно до статті 902 ЦК України виконання договору про надання послуг повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

У відповідності до статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 853 ЦК України встановлено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Частиною 4 ст. 882 ЦК України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Таким чином, передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт у строк, визначений договором.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 536 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 536 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приймаючи до уваги акт приймання-передачі 02.07.2018 колесотокарного верстата в ремонт, граничним строком для надання Виконавцем послуг згідно із п. 5.4. Договору є 29.11.2018 (а.с.46).

Проте, Виконавець виконав капітальний ремонт колесотокарного верстата на загальну суму 3 000 000,00 грн. лише 31.01.2019, що підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг, підписаного представниками Замовника та Виконавця без зауважень та застережень (а.с.49).

Порушення відповідачам умов Договору стало підставою для звернення АТ "Українська залізниця" до суду з позовом про стягнення з ПрАТ "Краматорський завод важкого верстатобудування" 186 000,00 грн. пені та 210000,00 грн. штрафу.

ПрАТ «Краматорський завод важкого верстатобудування» проти позову заперечував в повному обсязі з наступних підстав.

Між АТ «Укрзалізниця» (регіональна філія «Львівська залізниця» (надалі АТ «Укрзалізниця») (Замовник за договором) та ПрАТ «Краматорський завод важкого верстатобудування» (Виконавець за договором) було укладено договір від 07.06.2018 №Л/В -18583/НЮ (надалі за текстом Договір), за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання надати послуги з капітального ремонту колесотокарного верстату УББ -112/2К підрозділу «Ремонтне вагонне депо Коломия».

Відповідно до умов договору Виконавець зобов`язується надати послуги у строк, що не перевищує 150 календарних днів з моменту приймання - передачі обладнання в ремонт.

У розділі 10 «Обставини непереборної сили» сторони Договору визначили, що звільняються від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за Договором у разі, коли таке невиконання сталося внаслідок дії обставин непереборної сили, а саме: землетрусів, повені, пожеж та інших залежних від сторін обставин, що виникли після набуття чинності даним Договором. Про виникнення обставин непереборної сили, які перешкоджають стороні виконати належним чином свої обов`язки, вона зобов`язана повідомити іншу сторону протягом 10-ти днів з дня виникнення і надати документ, що підтверджує їх існування. Неповідомлення чи несвоєчасне повідомлення про настання обставин непереборної сили позбавляє цю сторону права надалі посилатись на їх існування. Документом, що підтверджує існування та термін дії обставин непереборної сили є документ регіонального відділення Торгово - промислової палати України чи іншого уповноваженого органу.

Відповідач стверджує, що ПрАТ «КЗВВ» на адресу начальника підрозділу «Служба вагонного господарства філії «Львівська залізниця АТ «Укрзалізниця» Мельничука В.Б. було направлено лист з повідомленням про виникнення аварійної ситуації та призупиненню до завершення ремонтних робіт на підприємстві до усунення аварійної ситуації ремонту верстата № УББ -112/2К підрозділу «Ремонтне вагонне депо Коломия» (а.с.110).

Відповідно до ст.614 Цивільного кодексу України (далі ЦК) особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання встановлено у частині 1 статті 617 ЦК, за змістом якої особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Зазначені норми кореспондуються із нормами статті 218 Господарського кодексу України (далі - ГК), відповідно до яких підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з положеннями статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Зазначеною нормою також передбачено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифіката про форс-мажорні обставини покладено на ТПП та уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат.

Форс мажорні - обставини ПрАТ «КЗВВ» підтверджені Сертифікатом №1409-19-0166 Донецької торгово - промислової палати, який засвідчив, що відповідно до договору №Л/В - 18583/НЮ від 07.06.2018 про надання послуг, акту №1 від 02.07.2018 приймання - передачі в ремонт верстату, наказів ПрАТ «КЗВВ» від 19.10.2018 №402, 409, від 09.01.2019 №440, висновків експерта Донецької ТПП від 22.10.2018р. №ЭИ-294, експертного висновку від 22.10.2018, виданого технічним експертом з проведення експертного обстеження технічного огляду підіймальних споруд, висновку фахівця ДДМА від 22.10.2018, листа ПрАТ «КЗВВ» від 20.10.2018 №23/тс/1576/1 період дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 19.10.2018 по 09.01.2019 (а.с.107-109).

За висновками відповідача, настання форс - мажорних обставин вплинули на строки виконання робіт за договором.

Відповідач стверджує, що після закінчення форс мажорних - обставини, встановлених Сертифікатом Донецької ТПП, ПрАТ «КЗВВ» виконало належним чином послуги за Договором, про що свідчить акт №2 прийняття - передачі з ремонту від 31.01.2019р. та акт приймання - передачі наданих послуг від 31.01.2019р. Відповідні акти підписані представниками АТ «Укрзалізниця» без зауважень щодо неналежного виконання зобов`язань

Наведені в сертифікаті обставини є надзвичайними (тобто попри те, що факт настання таких обставин можливо припустити, але час, місце, тривалість, наслідки їх настання передбачити неможливо) та невідворотними (знаходяться поза контролем сторін і не пов`язані з їх діями), об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору від 07.06.2018 р. №Л/В -18583/НЮ, є обставинами непереборної сили у розумінні положень статті 218 ГК, статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", вказують на відсутність вини відповідача у невиконанні взятого на себе обов`язку, а тому виключають відповідальність у вигляді штрафу за ненадання послуг.

З огляду на зазначене, відповідач вважає вимоги АТ «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» про стягнення пені та штрафу неправомірними та необґрунтованими.

Дослідивши доводи викладені Відповідачем у відзиві від 28.05.2019 №26/494 суд вважає їх помилковими з огляду на наступне.

Під час обґрунтування своїх заперечень та посилаючись на сертифікат Донецької торгово-промислової палати від 18.04.2019 №1400-19-0166 Відповідач зазначає, що невиконання зобов`язань з ремонту колесотокарного верстата моделі УББ 112/2К у передбачений умовами договору від 07.06.2018 №Л/В-18583/НЮ строк відбулось у зв`язку із дією форс-мажорних обставин (термін дії з 19.10.2018 по 09.01.2019), про які Відповідач нібито повідомляв Позивача.

Щодо безпідставності тверджень про повідомлення Позивача про дію форс-мажорних обставин.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч. 2 ст. 193 ГК України).

Згідно із п. 10.1. Договору, сторони звільняються від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за Договором у разі, коли таке невиконання сталося внаслідок дії обставин непереборної сили, а саме: землетрусів, повені, пожеж та інших незалежних від сторін обставин, що виникли після набуття чинності даним Договором.

Про виникнення обставин непереборної сили, які перешкоджають Стороні виконати належним чином свої обов`язки, вона зобов`язана повідомити іншу Сторону протягом 10-ти днів з дня виникнення і надати документ, що підтверджує їх існування. Неповідомлення чи несвоєчасне повідомлення про настання обставин непереборної сили позбавляє цю Сторону права надалі посилатись на їх існування (п. 10.2. Договору).

Відповідно до п. 10.3. Договору, документом, що підтверджує існування та термін дії обставин непереборної сили є документ регіонального відділення Торгово-промислової Палати України чи іншого уповноваженого органу.

З урахуванням моменту приймання-передачі колесотокарного верстата в ремонт на підставі акту від 02.07.2018 №1, граничний строк для виконання Відповідачем ремонту цього верстата згідно із п. 5.4. Договору - 29.11.2018.

Заперечуючи проти позовних вимог Відповідач вказує про те, що невиконання зобов`язання у передбачений умовами Договору строк відбулось внаслідок дії форс-мажорних обставин, які згідно із твердженнями Відповідача настали 19.10.2018.

Проте, в порушення договірних зобов`язань, Відповідач протягом 10-ти днів з моменту виникнення таких форс-мажорних обставин не повідомив Позивача в офіційному порядку про такі обставини і не надав документ, що підтверджує їх існування, що згідно із п. 10.2. Договору позбавляє Відповідача будь-яких правових підстав посилатись на існування цих форс-мажорних обставин.

При цьому, з аналізу долученого до відзиву сертифікату Донецької торгово-промислової палати №1400-19-0166 видно, що він виданий лише 18.04.2019 на підставі звернення від 10.04.2019 №860-01, що додатково підтверджує факт порушення Відповідачем передбаченого п. 10.2. Договору строку надання Позивачу документу на підтвердження існування і терміну дії обставин непереборної сили, які засвідчені цим документом.

Щодо посилань Відповідача на долучений до відзиву лист від 20.10.2018 №23тс/1576/1 на підставі якого він нібито повідомив Позивача про виникнення 19.10.2018 аварійної ситуації та призупинення у зв`язку із цим виконання замовлення за Договором, суд звертає увагу на наступне.

Згідно із ч.1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Стверджуючи у відзиві про те, що лист з повідомленням було направлено на адресу начальника підрозділу "Служба вагонного господарства" філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" Мельничука В.Б., Відповідач водночас не вказує конкретної дати, адреси і способу направлення листа, а також не долучає доказів, на підтвердження такого направлення в офіційному порядку на адресу Позивача.

При цьому, долучений до відзиву документ, який названий у додатках до відзиву як "підтвердження відправлення" (далі-документ) не може вважатися належним та допустимим доказом на підтвердження факту надсилання вказаного листа від 20.10.2018 №23тс/1576/1 на адресу Позивача, у зв`язку з тим, що умовами Договору, а саме розділом 16 визначено зокрема адреси і реквізити сторін для здійснення офіційного обміну кореспонденцією. Однак, такий документ не підтверджує факт надсилання Відповідачем листа від 20.10.2018 №23тс/1576/1 на вказану у розділі 16 Договору офіційну адресу Позивача.

Крім цього, у згаданому документі взагалі немає інформації про конкретний об`єкт відправлення, тобто не підтверджено, що направлявся саме лист від 20.10.2018 №23тс/1576/1, а також не вказано дати відправлення (зазначено лише дату і час написання) і не підтверджено факту і дати вручення відправлення адресату.

Позивач також стверджує, що вказаний у документі заводський номер станка (УББ112/2К_01-1026) не відповідає ідентифікуючим даним переданого Позивачем в ремонт згідно з умовами Договору колесотокарного верстата моделі УББ 112/2К, зав. №20, 2002 р.в.

У судовому засіданні представник позивача надав пояснення щодо зазначених у документі електронних адрес: (от) та (кому), звернувши увагу на те, що згідно із актом від 10.06.2019, а також роздруківкою (скріншотом) веб-сторінки електронної адреси за період з 19.10.2018 по 01.11.2018, жодних повідомлень від Відповідача на адресу Позивача, в т.ч. разом з листом від 20.10.2018 №23тс/1576/1 з електронної адреси не надходило (а.с.141-145).

Доводи позивача в цій частині належними та допустимими доказами відповідачем не спростовані.

З огляду на зазначене суд вважає, що у зв`язку із неповідомленням Позивача у встановленому Договором порядку про наявність дії будь-яких форс-мажорних обставин та не наданням документу, що підтверджує їх існування, Відповідач позбавлений права посилатись на ці обставини під час обґрунтування причин порушення договірних зобов`язань перед Позивачем у спірних правовідносинах.

Щодо безпідставності тверджень про наявність у спірних правовідносинах дії форс-мажорних обставин.

Відповідно до ст. 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Підприємництво здійснюється на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику (ст. 44 ГК України).

Згідно із п. 10.1. Договору, сторони звільняються від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за Договором у разі, коли таке невиконання сталося внаслідок дії обставин непереборної сили, а саме: землетрусів, повені, пожеж та інших незалежних від сторін обставин, що виникли після набуття чинності даним Договором.

З аналізу ч. 2 ст. 218 ГК України, ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" вбачається, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань.

Обґрунтовуючи відсутність своєї вини у невиконанні договірних зобов`язань Відповідач посилається зокрема на сертифікат Донецької торгово-промислової палати №1400-19-0166 від 18.04.2019, яким засвідчено таку форс-мажорну обставину (обставину непереборної сили) як аварія.

Водночас, зі змісту листа від 20.10.2018 №23тс/1576/1 та наданих представником відповідача у судовому засіданні пояснень вбачається, що 19.10.2018 при переміщенні вантажу електромостовим краном №550024 виникла аварійна ситуація, що спричинила обвалення вантажу, який переміщувався краном, на верстат, що спричинило зупинку даного обладнання.

Отже, аварійна ситуація відбулась виключно внаслідок діяльності самого Відповідача, який відповідно до власного комерційного ризику виконував роботи з переміщення вантажу і відповідав за дотримання техніки безпеки, а тому є особисто відповідальним за результат таких робіт.

Вказане виключає правові підстави відносити таку аварійну ситуацію, яка є результатом господарської діяльності самого Відповідача до надзвичайних, невідворотних і незалежних від сторін обставин, в розумінні п. 10.1. Договору, ч. 2 ст. 218 ГК України, ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні".

Крім цього, суд враховує правові висновки викладені Вищим господарським судом України у Постанові від 24.02.2016 у справі №910/11401/14 про те, що настання певної події, яка обумовлена у договорі, як форс-мажорна обставина (обставина непереборної сили), автоматично не призводить до правових наслідків, таких як розірвання договору, звільнення від відповідальності, тощо. Для настання цих наслідків має бути присутнім причинно-наслідковий зв`язок між настанням такої обставини і неможливістю виконати зобов`язання за договором. Отже, заінтересована сторона, що вимагає розірвання договору з цих підстав, має довести, що форс-мажорна обставина дійсно перешкоджає (перешкоджала) виконанню договору.

Аналогічна правова позиція міститься також у постанові Верховного Суду від 24.07.2018 у справі №905/1722/17, який погодившись із висновками суду апеляційної інстанції зокрема зазначив, що однієї констатації факту наявності форс-мажорних обставин недостатньо для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання. Обов`язковим елементом, необхідним для звільнення боржника від відповідальності з цієї підстави, є причинно-наслідковий зв`язок між такими обставинами та неможливістю виконати зобов 'язання.

Суд вважає, що Відповідач посилаючись на дію форс-мажорних обставин, не обґрунтував належними та допустимими доказами наявність причинно-наслідкового зв`язку між форс-мажорними обставинами - аварією та неможливістю виконати договірні зобов`язання за Договором з ремонту переданого Позивачем колесотокарного верстата у визначені строки, що свідчить про недоведеність Відповідачем наявності такого причинно-наслідкового зв`язку, та безпідставність посилань на форс-мажорні обставини, як підставу, що виключає вину Відповідача у невиконанні взятого на себе зобов`язання.

Зокрема, відповідачем не обґрунтовано характер аварії та причини її виникнення, не підтверджено, що внаслідок цієї аварії відбулась зупинка саме обладнання, необхідного для виконання ремонту колесотокарного верстата Залізниці, та що без такого обладнання була відсутня технічна можливість виконати такий ремонт, а також не доведено відсутність можливості виконати ремонт за рахунок іншого обладнання тощо, що свідчить про недоведеність Відповідачем наявності такого причинно-наслідкового зв`язку, та про безпідставність посилань на форс-мажорні обставиш, як на підставу для звільнення його від відповідальності, яка є предметом спору у цій справі

Більше того, наявність такого причинно-наслідкового зв`язку повністю спростовується самим Відповідачем у листі від 05.03.2019 №23ст/234 (а.с.184-185), у якому зокрема зазначено, що всі виробничі потужності заводу впродовж чотирьох місяців другої половини 2018 року були задіяні однак для виконання іншого замовлення, а також наголошено, що саме ці обставини призвели до невчасного виконання зобов`язань перед Залізницею, в тому числі і за Договором від 07.06.2018 №Л/В-18583/НЮ, тобто Відповідачем підтверджено наявність виключно власної вини у порушенні таких зобов`язань.

Пунктом 7.1. Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором винна сторона несе відповідальність згідно чинного законодавства України та договору.

Відповідно до п. 7.3. Договору, за порушення строків надання послуг Виконавець сплачує Замовнику пеню в розмірі 0,1% вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачується штраф у розмірі 7% вказаної вартості послуг.

Згідно з частинами 1, 4 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання

Частинами 2 і 4 статті 231 ГК передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості. Розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг)

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17).

Враховуючи те, що у передбачений Договором строк, тобто до 29.11.2018 відповідач послуг з виконання ремонту не надав, позивач керуючись умовами. 7.3. Договору та нормами ч. 2 і 4 статті 231 ГК України просить стягнути з відповідача (а.с. 79):

- пеню (0,1 %) нараховану на суму вартості послуг 3000000 грн. за період з 30.11.2018 по 30.01.2019 у розмірі 186 000 грн.;

- штраф (7%) нарахований на суму вартості послуг 3000000 у розмірі 210 000грн;

Перевіривши розрахунки пені та штрафу в межах періодів визначених позивачем, суд вважає їх арифметично та методологічно вірними, отже вимоги позивача про стягнення пені та штрафу на загальну суму 396 000,00 грн підлягають задоволенню, як правомірні та обґрунтовані.

З огляду на викладене та на підставі наявних в матеріалах справи документів, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів факт порушення строків надання послуг Виконавець по Договору №Л/В-18583/НЮ, тому вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та штрафу підлягають задоволенню, оскільки вони є правомірними та обґрунтованими.

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст.ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Усупереч вказаним нормам, відповідач не надав господарському суду доказів, які спростовують доводи позивача, отже позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" до Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування" про стягнення неустойки у розмірі 396 000,00 грн підлягають задоволенню.

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на ПрАТ "Краматорський завод важкого верстатобудування".

Керуючись статтями 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" до Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування" про стягнення стягнення 396 000,00 грн з яких: 186 000,00 грн пені та 210 000,00 грн штрафу, задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування" (84306, вул. Олекси Тихого, 6, м. Краматорськ, Донецька область, ) на користь акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.Тверська, 5; ) в особі регіональної філії "Львівська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" (79007, м.Львів, вул.Гоголя, 1, ) 186 000 (сто вісімдесят шість тисяч) грн. 00 коп - пені та 210 000 (двісті десять тисяч) грн. 00 коп - штрафу.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування" (84306, вул. Олекси Тихого, 6, м. Краматорськ, Донецька область, ) на користь акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.Тверська, 5; ) в особі регіональної філії "Львівська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" (79007, м.Львів, вул.Гоголя, 1, ) 5940 (п`ять тисяч дев`ятсот сорок) грн 00 коп - судовий збір.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 27 серпня 2019 року.

Повний текст рішення складено та підписано 30 серпня 2019 року.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Е.В. Зекунов