УХВАЛА

27 серпня 2019 року

м. Київ

Справа № 916/1337/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Колос І.Б.,

за участю секретаря судового засідання Хахуди О.В.,

представників учасників справи:

прокуратури - Доценко Т.О. (посвідчення від 29.09.2014 №029222),

позивача - Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області - не з`яв.,

відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Чорномор`є плюс" - не з`яв.,

розглянувши матеріали касаційної скарги заступника прокурора Одеської області

на рішення господарського суду Одеської області від 17.12.2018 (суддя Волков Р.В.)

та постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 25.04.2019 (головуючий суддя - Поліщук Л.В., судді Бєляновський В.В. і Богатир К.В.)

зі справи № 916/1337/18

за позовом першого заступника керівника Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області (далі - Прокуратура) в інтересах держави в особі Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області (далі - Рада)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Чорномор`є плюс" (далі - Товариство)

про стягнення заборгованості в сумі 2 640 491,28 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про стягнення з Товариства заборгованості за договором про пайову участь від 10.08.2006 у сумі 2 640 491,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Товариство за умовами договору від 10.08.2006 №2 зобов`язалося перерахувати до 01.05.2018 на рахунок Ради 2 649 016, 88 грн., проте перерахувало лише 8 525,32 грн., тобто відповідач не виконав у повному обсязі взятих на себе за договором зобов`язань.

Рішенням господарського суду Одеської області від 17.12.2018, залишеним без змін постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 25.04.2019: закрито провадження у справі №916/1337/18 у частині стягнення 199 000 грн.; у частині вимог про стягнення 2 441 491,28 грн. у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи оскаржувані судові рішення, суди попередніх інстанцій, посилаючись на положення частини п`ятої статті 30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", зменшили розмір пайової участі Товариства на суму 2 469 830, 96 грн. оскільки саме ця сума підтверджена матеріалами справи як кошторисна вартість інженерної мережі. Враховуючи зменшення пайової участі, залишається 170 660, 32 грн. заборгованості з пайової участі станом на 01.05.2018. З матеріалів справи вбачається, що відповідач добровільно сплатив 199 000 грн., тому суди дійшли висновку, що згадана сума може бути зарахована у рахунок 170 660, 32 грн. залишку заборгованості з пайової участі станом на 01.05.2018.

У касаційній скарзі до Верховного Суду заступник прокурора Одеської області зазначає, що прийняті судові акти підлягають скасуванню, оскільки вони ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, зокрема частини п`ятої статті 30, статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", статей 610, 612 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України та порушенням норм процесуального права, зокрема статей 99, 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та просить: скасувати рішення господарського суду Одеської області від 17.12.2019 та постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 25.04.2019; справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції; судові витрати розподілити відповідно до вимог статті 129 ГПК України та стягнути з відповідача на користь прокуратури Одеської області сплачений судовий збір за подання касаційної скарги.

Згідно з доводами касаційної скарги:

- судами попередніх інстанцій всупереч положенням частини другої статті 86 ГПК України не досліджено достатність і взаємний зв`язок доказів, внаслідок чого прийнято необґрунтовані рішення;

- висновки судів про те, що частина п`ята статті 30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" не передбачає обов`язкової одночасності дій у вигляді зменшення пайової участі та передачі інженерних мереж до комунальної власності є такими, що зроблені з невірним застосуванням положень згаданої норми;

- з наданих Товариством документів не вбачається підстав для зменшення розміру пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту на суму кошторисної вартості інженерних мереж поза межами орендованої земельної ділянки, оскільки Товариством не надано документів, які відповідно до частини п`ятої статті 30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" підтверджували б наявність підстав для заліку, а саме документи, що підтверджують, зокрема, вартість будівництва згідно з чинним законодавством;

- судами не з`ясовано довжину інженерних мереж, побудованих Товариством поза межами земельної ділянки, і чи дійсно сума, на яку зменшено пайовий внесок, відповідає сумі коштів, витрачених відповідачем на будівництво цієї мережі. У зв`язку з відсутністю спеціальних знань судом передчасно взято до уваги надані відповідачем документи з розрахунку кошторисної вартості будівництва;

- при оскарженні рішення господарського суду Одеської області в апеляційному порядку прокуратурою області заявлено клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, однак на порушення статей 169, 270 ГПК України судом апеляційної інстанції в постанові не вказано, що воно розглянуто, та не зазначено, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для призначення експертизи.

Відзиви на касаційну скаргу не надходили.

У даній справі Прокуратура в інтересах держави в особі Ради звернулася до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства і просила суд стягнути заборгованість за договором про пайову участь від 10.08.2006 у сумі 2 640 491,28 грн. Отже, спір у цій справі пов`язаний з реалізацією прокурором своїх повноважень згідно із статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", зокрема щодо представництва інтересів держави в суді.

Касаційним господарським судом з`ясовано, що ухвалою Касаційного господарського суду від 14.08.2019 справу № 911/1107/18 за позовом заступника керівника Києво-Святошинської міської прокуратури в інтересах держави в особі Державної фіскальної служби України Ірпінської фінансово-юридичної академії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, Університету Державної фіскальної служби України про визнання недійсним договору та стягнення 2 880 516, 60 грн. передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвалу Касаційного господарського суду від 14.08.2019 у справі №911/1107/18 мотивовано, зокрема, тим, що:

- у провадженні Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду знаходились справи № 911/1113/18 та № 911/1108/18 за позовом заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної фіскальної служби України до Ірпінської фінансово-юридичної академії у формі товариства з обмеженою відповідальністю про визнання недійсними договорів оренди та стягнення коштів в дохід держави. Постановою від 09.07.2019 у справі № 911/1113/18 Касаційний господарський суд, постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.03.2019 та рішення господарського суду Київської області від 01.10.2018, якими позов задоволено в повному обсязі, залишено без змін. Постановою від 30.07.2019 у справі № 911/1108/18 Касаційний господарський суд постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 та рішення господарського суду Київської області від 01.10.2018 про задоволення позовних вимог у повному обсязі залишив без змін. У постанові від 09.07.2019 у справі № 11/1113/18 та у постанові від 30.07.2019 у справі №911/1108/18 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій про задоволення заявлених позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Державної фіскальної служби України щодо визнання недійсними спірних договорів оренди та стягнення коштів у дохід держави, дійшов висновку, зокрема, про те, що судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що невчинення Державною фіскальною службою України (як органом уповноваженим державою здійснювати управління та контроль за ефективним використанням об`єктів державної власності та виділених установам, засновником яких вона є) заходів щодо оскарження спірних договорів оренди та стягнення в дохід державного бюджету коштів, які були сплачені на їх виконання, порушує економічні інтереси держави та потребувало вжиття заходів прокурорського реагування та погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, які, врахувавши пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 3 частини першої статті 1311 Конституції, статтю 23 Закон України "Про прокуратуру", а також рішення Європейського Суду з прав людини, дійшли висновку про те, що в даному випадку наявні підстави для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати управління та контроль за ефективним використанням об`єктів державної власності;

- разом з тим, у справі № 911/1109/18 за позовом заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної фіскальної служби України до Ірпінської фінансово-юридичної академії у формі товариства з обмеженою відповідальністю про визнання недійсними договорів оренди та стягнення коштів у дохід держави постановою від 13.08.2019 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду рішення господарського суду Київської області від 09.10.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 скасував, а справу направив на новий розгляд до господарського суду Київської області. У розгляді справи № 911/1109/18 касаційний господарський суд дійшов висновку, що судами попередніх інстанцій належним чином не досліджені обставини щодо дотримання прокурором процедури, встановленої частинами третьою та четвертою статті 23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду прокурором з відповідним позовом, і що зазначені обставини підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів статей 53, 174 ГПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті, та зазначено, що відповідний уповноважений орган, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави.

Тобто у справі №911/1107/18 об`єднаною палатою Касаційного господарського суду буде вирішуватися питання застосування положень статті 23 Закону України "Про прокуратуру" щодо правових підстав представництва прокурором інтересів держави в суді.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

У такому випадку згідно з приписами пункту 11 частини першої статті 229 ГПК України провадження у справі зупиняється до закінчення перегляду в касаційному порядку.

З огляду на те, що правовий висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №911/1107/18 щодо участі прокурора в судовому процесі є необхідним для правильного вирішення даної справи та з урахуванням того, що постанова Верховного Суду є остаточною і виступає джерелом формування судової практики, Касаційний господарський суд вважає за необхідне зупинити провадження в даній справі № 916/1337/18 відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України до прийняття відповідного рішення об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 911/1107/18.

Керуючись пунктом 7 статті 228 ГПК України, Касаційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі №916/1337/18 за касаційною скаргою заступника прокурора Одеської області на рішення господарського суду Одеської області від 17.12.2018 та постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 25.04.2019 до прийняття відповідного рішення об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 911/1107/18.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя І. Колос