ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

22 серпня 2019 року Справа № 916/195/18
м.Одеса

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: М.А. Мишкіної

суддів: К.В. Богатиря, В.В.Бєляновського

секретар судового засідання Кияшко Р.О.

від ТОВ ВІМЕКСІМ - Воробйов А.В. за ордером;

від Фірми ДАВОС у формі ТОВ - Носенко І.П. за довіреністю

Розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Фірми ДАВОС у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про зупинення провадження у справі при розгляді апеляційної скарги Фірми ДАВОС у формі Товариства з обмеженою відповідальністю

на рішення господарського суду Одеської області від 06 травня 2019 року

у справі №916/195/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ВІМЕКСІМ

до Фірми ДАВОС у формі Товариства з обмеженою відповідальністю

про стягнення 2773006,27грн.

встановив:

05.02.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІМЕКСІМ" (надалі позивач, ТОВ "ВІМЕКСІМ",) звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Фірми "ДАВОС" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі відповідач, Фірма "ДАВОС" ТОВ,) про стягнення 2898663,67грн. (з урахуванням заяви від 28.08.2018р. про збільшення позовних вимог в частині 3% річних та інфляційних нарахувань), з яких 2 228 666, 67 грн. заборгованість за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 13.10.2016р. № ПФД13/10-2016-01Д, 282094,27грн. пеня, 297046,43грн. інфляційні та 90856,33грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що заборгованість у сумі 2898663,67грн. виникла у зв`язку з невиконанням відповідачем у повному обсязі своїх зобов`язань за договором про надання поворотної фінансової допомоги №ПФД 13/10-2016-01Д від 13.10.2016р. (термін повернення фінансової допомоги закінчився 12.04.2017р.) та у відповідності до умов п.4.2 Договору від 13.10.2016р. позивачем відповідачу на цю суму . нараховано 297046,43грн. інфляційних втрат, 90856,33грн. 3% річних від простроченої суми, 282094,24грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язань.

12.03.2018р. відповідач подав суду першої інстанції відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову, та, зокрема, зазначив, що позивач навмисно не повідомив суд про наявність додаткової угоди №1 від 01.04.2017р. до Договору про надання поворотної фінансової допомоги №ПФД 13/10-2016-01Д від 13.10.2016р., відповідно до п. 1 якої змінено п. 3.1. договору та викладено його в наступній редакції: "Поворотна фінансова допомога підлягає поверненню за вимогою Позикодавця в строк не пізніше 31.12.2017р.", що свідчить про те, що позивачем невірно зазначено період, за який ним розраховані інфляційні, річні та штрафні санкції.

16.03.2018р. позивач подав місцевому господарському суду відповідь на відзив, в якій, зокрема, вказав, що посилання відповідача на додаткову угоду №1 до Договору №ПФД13/10-201б-01Д від 13.10.2016р. є недоречним, оскільки цю угоду ніколи між сторонами не було укладено; відповідач не дотримався вимог ч.5 ст.91 ГПК України, оскільки додаткова угода від 01.04.2017р. №1 до договору про надання поворотної фінансової допомоги від 13.10.2016р. №ПФД13/10-2016-01Д не завірена належним чином та відсутня інформація про наявність у відповідача оригіналу доказу.

03.05.2019р. відповідач подав суду заяву про зупинення провадження у справі, в якій просив суд зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням по справі №902/337/19, яку розглядає господарський суд Вінницької області.

Ухвалою місцевого господарського суду від 06.05.2019р., яка занесена до протоколу судового засідання, у задоволенні клопотання відповідача відмовлено.

Рішенням господарського суду Одеської області від 06.05.2019р. (суддя Цісельський О.В.) позов задоволено частково: стягнуто з Фірми "ДАВОС" ТОВ на користь ТОВ "ВІМЕКСІМ" заборгованість у сумі 2 228 666,67 грн., пеню у розмірі 282 094 ,24 грн., 3% річних у розмірі 65 137,61грн., інфляційні у розмірі 285 487 ,52 грн. та витрати на оплату судового збору у розмірі 44 653,81грн. В решті позову відмовлено.

Рішення обґрунтоване посиланням на норми ст.ст. ст. 525, 610, 626,627, 629,640, 641 (ч.ч.1,2), 642, 653, 1046, 1050, 1212 ЦК України, ч.ч.1,7 ст.193 ГК України та вмотивоване наступним:

- відповідачем отримано від позивача кошти за Договором № ПФД 13/10-2016-01Д від 13.10.2016р. у загальній сумі 6 580 400,00грн., однак відповідач свої зобов`язання щодо повернення позивачу грошових коштів, отриманих за договором виконані не в повному обсязі та несвоєчасно.

- відповідачем на користь позивача були повернути грошові кошти в розмірі 4 351 733,33 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. Доказів повернення позивачу грошових коштів, отриманих відповідачем у період з 11.01.2017р. по 21.06.2017р. у сумі 2 800 000, 00 грн., як безпідставно отриманих матеріали справи не містять, тоді як кінцева дата виконання відповідачем зобов`язання щодо повернення суми отриманих грошових коштів становить 12.04.2017р.

- що стосується грошових коштів, у розмірі 103 000, 00 грн., які сплачені позивачем відповідачу 21.06.2017р. за платіжним дорученням №1639 із призначенням платежу - надання поворотно-фінансової допомоги згідно договору № ПФД 13/10-2016-01Д від 13.10.2016р., то на думку суду у даному випадку цей платіж здійснено позивачем після спливу строку повернення позики, передбаченого у договорі поворотної фінансової допомоги (п.8.1. договору) і на думку суду, в цьому випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати приписи ст.1212 ЦК України. Грошові кошти в сумі 103000 грн, перераховані позивачем 21.06.2017р. платіжним дорученням №1639, не можуть вважатися поворотною фінансовою допомогою, оскільки договір припинив свою дію саме 12.04.2017р. Отже, на думку суду, ці грошові кошти були перераховані відповідачу позивачем без достатньої правової підстави, а тому їх слід стягнути як безпідставно перераховані відповідачу.

- з урахуванням вищенаведеного, господарський суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості, яка складається з заборгованості за договором № ПФД 13/10-2016-01Д від 13.10.2016р.в сумі 2 125 666,67 грн. та з заборгованості з повернення безпідставно отриманих Відповідачем грошових коштів в сумі 103 000 грн., що у загальному розмірі складає 2 228 666, 67 грн, підтверджена наявними в матеріалах доказами.

- суд не приймає в якості належних та допустимих доказів посилання відповідача на укладання додаткової угоди №1 від 01.04.2017р. до договору про надання поворотної фінансової допомоги №ПФД 13/10-2016-0ІД від 13.10.2016р., відповідно до п. 1 якої змінено строк повернення поворотної фінансової допомоги до 31.12.2017р., оскільки належних доказів зміни строку повернення фінансової допомоги відповідач суду не надав

- щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені, інфляційних та 3%річних господарський суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок, дійшов висновку щодо стягнення пені у сумі 282 094,24 грн., 3% річних у сумі 65137,61 грн. та інфляційні втрати у сумі 285487,52 грн.

В частині нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму безпідставно отриманих відповідачем коштів у розмірі 103 000грн, судом зазначено, що враховуючи те що позивач доказів звернення до відповідача з вимогою про повернення таких коштів не надав, матеріали справи останніх не містять, суд вважає за доцільне розраховувати період нарахування 3% та інфляційних втрат з 05.02.2018р. (дата подання позову до Господарського суду Одеської області) по 28.08.2018р. (дата збільшення позовних вимог).

Не погоджуючись з рішенням суду, Фірма Давос ТОВ звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 06.05.2019р. в частині стягнення з Фірми "ДАВОС" у формі ТОВ на користь ТОВ "ВІМЕКСІМ" заборгованості у сумі 2 228 666,67грн., пені у розмірі 282 094, 24 грн., 3% річних у розмірі 65 137,61грн., інфляційних у розмірі 285 487,52грн. та витрати на оплату судового збору у розмірі 44 653 ,81 грн., в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник, зокрема, зазначив, що:

- розрахунки штрафних санкцій проводяться починаючи з 13.04.2017р. з посиланням на п.п. 2.4 та п.п. 3.1 договору про надання поворотної фінансової допомоги № ПФД13/10-2016-01Д від 13.10.2016р., відповідно до яких поворотна фінансова допомога надається у строк до 12.04.2017р., тоді як між сторонами було укладено Додаткову угоду №1, якою змінено дату повернення поворотної фінансової допомоги та строк повернення продовжений до 31.12.2017р.

- судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні заяви про зупинення провадження до розгляду справи про встановлення факту укладання сторонами додаткової угоди №1 та протиправно не було враховано обставини щодо укладення додаткової угоди №1 від 01.04.2017р. до Договору від 13.10.2016р.

17.07.2019р. ТОВ «Вімексім» подало суду відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач, зокрема, зазначає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для зупинення провадження у справі, оскільки відповідачем належним чином не доведено обставин, які впливали б на збирання та оцінку доказів у справі №916/195/18 та які б свідчили саме про неможливість її розгляду до набрання законної сили рішенням у справі №902/337/19. Відповідач не був обмежений у доведенні власної правової позиції та надання суду першої інстанції доказів, які б у встановленому порядку спростовували викладені позивачем в обґрунтування заявлених вимог. Саме лише посилання заявника на пов`язаність справ не може бути визнано достатньою підставою для зупинення провадження.

12.08.2019р. від Фірми «ДАВОС» ТОВ надійшло клопотання про зупинення апеляційного провадження до розгляду господарським судом Вінницької області справи №902/337/19 за позовом Фірми «ДАВОС» до ТОВ «ВІМЕКСІМ» про визнання укладеною додаткової угоди №1 від 01.04.2017р.

В обґрунтування заяви відповідач зазначив, що у зв`язку із невизнанням позивачем факту укладення додаткової угоди №1 від 01.04.2017р. до Договору від 13.10.2016р. він звернувся до господарського суду Винницької області з позовною заявою до ТОВ «ВІМЕКСІМ» про визнання укладеною додаткової угоди №1 від 01.04.2017р. до Договору про надання правової фінансової допомоги №ПФД13/10-2016-01Д від 13.10.2016р. (справа №902/337/19). Розгляд справи №916/195/18 об`єктивно неможливий до вирішення справи №902/337/19, оскільки у разі задоволення позовних вимог Фірми «Давос» у формі ТОВ про визнання укладеною додаткової угоди №1 зміниться строк, з якого настають наслідки несплати коштів за Договором з 31.12.2017р., а не з 13.04.2017р., та штрафні санкції можуть бути нараховані лише з 01.01.2018р., отже сума заборгованості суттєво зміниться.

13.08.2019р. позивач подав Південно-західному апеляційному господарському суду заперечення щодо зупинення провадження, в яких просив відмовити у задоволенні заяви, врахувавши при цьому доводи, зазначені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу в частині необхідності зупинення провадження. Також звернув увагу суду на те, що у справі №916/801/18 з аналогічним складом учасників справи відповідач також намагався зупинити провадження у справі з аналогічних підстав, проте суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні клопотання.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник скаржника підтримав заяву.

Представник позивача заперечував проти зупинення провадження у справі.

Розглянувши заяву про зупинення провадження у справі, колегія суддів дійшла наступного.

Згідно із ч.1 ст.270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч.1 ст.227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: 1) смерті або оголошення померлою фізичної особи, яка була стороною у справі або третьою особою з самостійними вимогами щодо предмета спору, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво; 2) необхідності призначення або заміни законного представника учасника справи; 3) перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції; 4) прийняття рішення про врегулювання спору за участю судді; 5) об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Згідно із ч.2 ст.281 ГПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Проаналізувавши підстави, зазначені відповідачем в обґрунтування необхідності зупинення провадження у справі №916/195/18 колегія суддів вважає відсутньою обставину об`єктивної неможливості апеляційного перегляду даної справи до вирішення спору у справі №902/337/19, при цьому пов`язаність цієї справи з розглядуваною не є достатньою підставою для зупинення провадження у справі за змістом п.5 ч.1 ст.227 ГПК України. Наявні у справі №916/195/18 докази, на думку колегії суддів, дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, адже відповідачем наданий письмовий доказ (копія додаткової угоди від 01.04.2017р. до договору від 13.10.2016р.), що може бути оцінений судом за правилами ст.ст.86,91 ГПК України, у тому числі може бути перевірена вірність оцінки цього доказу судом першої інстанції на предмет укладення сторонами угоди про зміну строку повернення поворотної фінансової допомоги.

Отже підстави для задоволення клопотання представника Фірми «Давос» у формі ТОВ про зупинення провадження у справі відсутні, позаяк об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення спору у справі №902/337/19 немає.

При цьому, колегія суддів також враховує, що згідно з приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

ЄСПЛ неодноразово нагадував, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

В даному випадку відповідач використав належні процесуальні способи захисту своїх прав в суді першої інстанції (подання зустрічного позову, подання клопотання про зупинення провадження у справі до суду першої та апеляційної інстанції) та доведення власної правової позиції, проте ініціювання нового спору в іншому суді не породжує об`єктивну неможливість апеляційного перегляду справи №916/195/18.

Зупинення провадження у даній справі без достатніх для цього підстав призвело би до затягування строків розгляду справи в суді апеляційної інстанції і невизначеності у результатах вирішення спору, відтак у задоволенні клопотання про зупинення слід відмовити.

Керуючись ст.ст.227, 234, 235, 240, 281 ГПК України, колегія суддів

ухвалила:

У задоволенні клопотання Фірми «Давос» у формі ТОВ про зупинення провадження у справі №916/195/18 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання згідно ст.235 ГПК України.

Згідно ст.286, п.3 ч.1 ст.287 ГПК України судом касаційної інстанції у господарських справах є Верховний Суд. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно ч.1 ст.288 ГПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у зупиненні провадження не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст ухвали складений 23.08.2019р.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя В.В. Бєляновський

Суддя К.В. Богатир