ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2019 року Справа № 906/132/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Демидюк О.О. , суддя Савченко Г.І.

Розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" на рішення господарського суду Житомирської області, ухваленого 30.05.19р. суддею Машевською О.П. у м.Житомирі, повний текст складено 03.06.19р. у справі №906/132/19

за позовом Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок"

до Фізичної особи-підприємця Тютріної Олени Анатоліївни

про стягнення 30974,18 грн. відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог від 01.04.19р. за № 71 (вх.№ 02-44/481/19 від 03.04.19р.)

ВСТАНОВИВ:

1. Процесуальне рішення, яке оскаржується у суді апеляційної інстанції.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 30.05.2019р. у справі №906/132/19 у задоволенні позову Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" до Фізичної особи-підприємця Тютріної Олени Анатоліївни про стягнення 30974,18 грн. відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог від 01.04.19р. за № 71 (вх.№ 02-44/481/19 від 03.04.19р.), - відмовлено повністю.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

2.1. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з укладенням Договору №26 у сторін виник інтерес щодо належного виконання своїх обов`язків, який ґрунтується на легітимному очікуванні добросовісної та розумної поведінки сторін зобов`язання, що у випадку невиконання наймачем обов`язку щодо звільнення торговельних майданчиків гарантував би наймодавцю можливість відновлення своїх прав за рахунок переміщення тимчасових споруд на штраф майданчик ринку і компенсації збитків, пов`язаних з таким переміщенням.

2.2. Позивач повторно просить стягнути з Відповідача неустойку в розмірі подвійної плати за користування торговельними майданчиками за новий період прострочення з 20.09.2017року по 01.04.2019року, тим самим допускає бездіяльність з виконання договірної умови п. 4.2.5 Договору №26.

2.3. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Цей спосіб захисту є ефективним у разі неможливості реалізувати умову п. 4.2.5 Договору №26 в досудовому порядку.

2.4. Однак, позивач і не намагався вживати заходи щодо переміщення тимчасових споруд Відповідача (трьох металевих кіосків) за межі площ торговельних майданчиків за весь час, що минув після 08.01.2016року, тим самим допустивши бездіяльність з виконання договірної умови.

3. Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; короткий зміст вимог апеляційної скарги.

3.1. Не погоджуючись з прийнятим рішенням, підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Житомирського господарського суду у справі № 906/132/19 від 30.05.2019р., підписаний повний текст рішення 03.06.2019р. та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПР "Кооперативний ринок" задовольнити в повному обсязі.

3.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, у зв`язку із порушенням та неправильним застосуванням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права.

3.3. Частинами 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

3.4. Всупереч цим положенням законодавства, ігноруючи правовий зміст ст. 174 ГК України, Правил торгівлі на ПР "Кооперативний ринок", затверджених рішенням Коростишівської міської ради № 762 від 03.04.2014р., господарський суд Житомирської області неправильно оцінив та, відповідно, установив обставини, які мають значення для справи, що стало наслідком не надання судом оцінки кожному доказу, які були надані позивачем і містяться у справі.

3.5. Позивач зазначає, що суд першої інстанції помилково вважає, що останній допустив бездіяльність з виконання умов договору № 26 п.4.2.5., посилаючись на те, що переміщення кіосків на штраф майданчик це право, а не обов`язок, та застосовується лише в тому випадку, коли кіоски є звільнені від майна орендаря ( відповідача). У даному випадку орендар і до сьогодні продовжує проводити господарську діяльність в кіосках та ігнорує будь - які пропозиції з боку орендодавця ( позивача).

4. Відзив на апеляційну скаргу, заяви та клопотання, які надійшли від учасників апеляційного провадження, заяви про відводи та самовідводи.

4.1. До початку розгляду апеляційної скарги від відповідача надійшов відзив на скаргу, у якій він заперечує доводи апелянта, вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що підстав для його зміни чи скасування не має, а відтак апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення, а оскаржуване процесуальне рішення - без змін.

4.2. Інших заяв, клопотань до початку розгляду апеляційної скарги від учасників провадження у даній справі не надійшло.

4.3. До початку розгляду даної апеляційної скарги по суті, ні під час її розгляду від учасників провадження у даній справі заяв про відвід складу суду чи судді колегії не заявлялося. Суддями колегії самовідводи не заявлялися.

5. Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України).

6. Законодавство, яке застосоване апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги.

6.1. Під час розгляду апеляційної скарги Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" на рішення господарського суду Житомирської області від 30.05.2019 року у справі №906/132/19 Північно-західний апеляційний господарський суд застосував:

Господарський процесуальний кодекс України, в редакції чинній з 15 грудня 2017 року (далі по тексту постанови також - ГПК України);

Цивільний кодекс України (далі по тексту постанови також - ЦК України);

Закон України "Про судовий збір".

6.2. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 ст.236 ГПК України).

7. Розгляд апеляційної скарги по суті.

7.1. Північно-західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

7.2. Як вбачається із матеріалів справи між позивачем (в договорі - "Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок") та відповідачем (в договорі Фізична особа-підприємець Тютріна Олена Анатоліївна) 01 січня 2015 року у простій письмовій формі укладено договір оренди (надалі за текстом - Договір №26) на таких основних умовах:

1) об`єктом оренди є торгівельний майданчик №177/1А;187;224, загальною площею 4,62кв.м, 6кв.м,4 кв.м, місцезнаходження якого зазначене на плані розміщення торгівельних місць на ринку;

2) об`єкт оренди надається у тимчасове платне користування для провадження торговельної діяльності;

3) орендар набуває права користування об`єктом оренди з дати початку дії Договору відповідно до п.6;

4) орендодавець зобов`язується передати у тимчасове користування орендарю об`єкт оренди на умовах і в строк, передбачені цим Договором;

5) орендодавець має право у разі якщо орендар після припинення дії Договору в семиденний термін не звільнить об`єкт оренди, перемістити тимчасову споруду, що встановлена на орендованому торговельному місці, на штраф майданчик ринку;

6) орендар зобов`язується у визначений цим Договором термін прийняти об`єкт оренди у тимчасове платне користування;

7) у разі припинення або розірвання Договору у 7-ми денний термін звільнити об`єкт оренди та повернути його орендодавцеві у стані не гіршому , ніж на момент передачі його в оренду;

8) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність згідно з законодавством України;

9) договір укладено на 1 рік, і діє з 01.01.2015р. до 31.12.2015р. включно;

10) якщо орендар має намір укласти Договір на наступний строк, він зобов`язаний не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну дії цього Договору подати Орендодавцю письмову заяву з додаванням копій правовстановлюючих документів; за умови відсутності в орендодавця заперечень Договір може бути пролонгований на такий же термін; в іншому випадку Договір припиняє дію відповідно до п.6.1;

11) взаємовідносини, що не врегульовані Договором, регулюються законодавством України (а.с.10).

7.3.Позивач стверджує, що відповідно до укладеного 01.01.2015року договору №26 передав фізичній особі-підприємцю Тютріній Олені Анатоліївні (надалі за текстом - Відповідач ) в оренду торгівельні місця (майданчики) за 177/1А, площею 4,62кв.м; №187, площею 6кв.м; №224, площею 4кв.м. (надалі за текстом - торговельні майданчики), місцезнаходження яких визначено на карті-схемі розміщення торгівельних місць на ринку, затвердженій рішенням Коростишівської міської ради № 762 від 03.04.2014р.

7.4.Оскільки строк дії договору №26 від 01.01.2015 року закінчився 31.12.2015 року, а відповідач не повернула торговельні майданчики з оренди, рішенням Господарського суду Житомирської області від 09.10.2017р. у справі №906/322/17 з відповідача було стягнуто неустойку за період прострочення до 20.09.2017р. Оскільки відповідач продовжує використовувати торговельні майданчики для здійснення торгівлі без договору оренди на підставі ч.2 ст. 785 ЦК України, до неї застосовано неустойку за новий період прострочення з 20.09.2017р. по 01.02.19р. на загальну суму 27599,90грн.

7.5. Вважаючи, що має місце порушення прав та інтересів підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" звернулося із позовом до господарського суду Житомирської області за його захистом.

7.6. За результатами розгляду позову прийнято рішення про відмову у його задоволенні з підстав, зазначених в п.п.2.1.-2.2. цієї постанови.

8. Висновок апеляційного суду за результатами розгляду скарги, відхилення доводів апелянта.

8.1. Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши доводи і обґрунтування апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції у даній справі без змін, виходячи з наступного.

8.2. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

8.3. За своєю правовою природою та змістом правового регулювання Договір (пункт 7.2. цієї постанови) є договором найму (оренди).

8.3.1. В силу приписів ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

8.3.2. Відповідно до ч. 1 ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

8.3.3. До речей як складової поняття майна, відповідно до положень ч.1 статті 181 ЦК України, належать нерухомі речі (земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення).

8.3.4. Згідно із ч.1 статті 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

8.3.5. Статтею 761 ЦК України визначено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму (ч.2 цієї статті Кодексу).

8.3.6. Відповідно до ч.1 статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

8.3.7. Відповідно до статті 765 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

8.3.8. Таким чином, Цивільний кодекс України не вимагає оформляти відповідним документом (актом) факт передання речі з визначеними індивідуальними ознаками в найм (оренду) та її повернення з найму (оренди) . Виняток складають договори найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (ст.795 ЦК України) та земельної ділянки (ст.792 ЦК України).

8.3.9. Оскільки обов`язок наймодавця передати наймачеві майно у користування може бути виконаний або негайно, або у строк , встановлений договором найму (ст.765 ЦК України), суд враховує, що сторони спору погодили у п. 2.1 наступну договірну умову: орендар набуває права користування об`єктом оренди з дати початку дії Договору відповідно до п.6, тобто з 01.01.2015р., і не домовлялися про необхідність додаткового оформлення передання торговельних майданчиків відповідним документом (актом).

8.3.10. Апеляційний господарський суд вважає, що Договір №26 не містить вимог про оформлення повернення торговельних майданчиків з оренди відповідним документом (актом), та що саме на відповідача покладено обов`язок скласти проект такого акту, підписати його в двох примірниках та надіслати Позивачу рекомендованою кореспонденцією. За змістом п.7.4 Договору №26 сторони домовились повідомляти один одного рекомендованою поштою, вказавши свої поштові реквізити.

8.3.11. З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що лист Позивача від 13.02.18р. за вих. № 82, у якому зазначено, що звільнити торговельні майданчики Відповідач може кожного робочого дня з 15:00год. до 20:00години, та що після їх звільнення шляхом вивезення кіоску за межі території ринку, представник Позивача підпише акт їх звільнення носить інформативний характер, та не може розцінюватися як вимога.

8.4. Стосовно вчинених Відповідачем дій 02.02.2018року із заповнення бланку повідомлення про намір повернення об`єкту оренди рукописним текстом про те, що Договір оренди №26 укладено між сторонами 31.12.2014р., інша дата - 01.01.14р., та що в користуванні перебували торгівельні майданчики №187, 177/1а, 224 ( а.с. 55).

8.5. У цій справі суд оцінює Договір №26, який сторони уклали 01.01.2015р. зі строком дії один рік з 01.01.15р. по 31.12.15р. Інші договірні відносини, які існували між сторонами у 2014 році, та були оформлені іншим договором оренди з аналогічним номером та щодо аналогічних об`єктів оренди, не входять до предмета доказування за цим спором. Тому повідомлення про намір повернення об`єкту оренди від 02.02.18р., суд оцінює критично.

8.6. Стосовно доводів Позивача, викладених в листі від 13.02.18р. за вих. № 82, про те, що Договір №26 припинив свою дію з 31.12.15р., які суд оцінює у сукупності із мотивувальною частиною Рішення суду про наступне: "орендар не виконав умови п.6.3 Договору №26, не подав заяв про намір його пролонгувати, отже, згідно п.6.1 вказаний договір припинив свою дію. Тобто, договір оренди №26 діяв до 31.12.2015".

8.7. Частина 4 ст. 75 ГПК України передбачає, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, стосовно яких ці обставини встановлено. В частині 7 цієї статті передбачено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи , не є обов`язковою для господарського суду.

8.8. Оскільки Рішенням суду стягнуто з Відповідача на користь Позивача неустойку в розмірі подвійної плати за користування об`єктом оренди за час прострочення, а саме за період з 01.01.2016р. по 20.09.2017р. на загальну суму 34867,60грн. на підставі ч.2 ст. 785 ЦК України, і Відповідач не скористався правом апеляційного оскарження судового рішення в цій частині, суд при вирішенні цього спору застосовує правило ч.4 ст. 75 ГПК України, і виходить з того, що обставина закінчення строку дії Договору №26 - 31.12.2015року вважається встановленою судом у господарській справі № 906/322/17, і для господарського суду у цій справі має преюдиційне значення.

8.9. В свою чергу, оцінюючи зміст договірних умов п.п.1.1, 4.2.5 та 4.3.8 Договору оренди у сукупності, суд встановив, що Відповідач зобов`язана була у 7-ми денний термін, що в календарних днях визначається як період з 01.01.2016року по 08.01.2016 включно (07.01.2016 - святковий день), звільнити торговельні майданчики шляхом переміщення (демонтажу) розташованих в межах їх площі тимчасових споруд. Відповідач визнала, що тимчасовими спорудами були три металеві кіоски, ідентифіковані за номерами №177/1,187 та 224, відповідними номерам торговельних майданчиків, які були демонтовані та вивезені за межі ринку ще станом на 05.01.2016р., тоді як в акті № 282 про встановлення факту від 12.02.2019р. зафіксовано , що "дані споруди були розміщені за задньою стінкою м`ясного павільйону по вул. Шевченка,40 в м. Коростишеві . Нумерація споруд на місцевості відсутня".

8.10. В ході вирішення цього спору Відповідач не спростувала викладене в описовій частині Рішення суду: "як вбачається з прибуткових касових ордерів, розрахунки відповідачем були проведені частково, лише за березень-червень, серпень, жовтень, листопад 2015 року, квітень, червень 2016 року в загальній сумі 8435,70грн.(а.с.13-21).

8.11. Тобто, Відповідач не пояснила, на якій підставі у квітні та червні 2016року проводились розрахунки з Позивачем, що підтверджені прибутковими касовими ордерами, якщо торговельні майданчики було звільнено ще 05.01.2016року.

8.12. Разом з тим, зміст оцінених договірних умов п.п.1.1, 4.2.5 та 4.3.8 Договору оренди у сукупності із встановленими Рішенням суду обставинами, дає підстави суду дійти висновку, що Позивач не скористався правом перемістити тимчасові споруди Відповідача, що були встановлені на орендованих торговельних майданчиках, на штраф майданчик ринку, якщо останні фактично не були звільнені Відповідачем у спосіб їх демонтажу та вивезення за межі території ринку станом на 05.01.2016р., про що доводить Відповідач у цій справі.

8.13. Суд також звертає увагу, що торговельні майданчики ідентифіковані в Договорі №26 за номером №177/1А, 187 та 224 та площею 4,62кв.м, 6кв.м, та 4 кв.м відповідно.

8.14. Місцезнаходження торговельних майданчиків у Договорі №26 ідентифіковано в наступний спосіб: зазначене на плані розміщення торгівельних місць на ринку.

8.15. У цій справі план розміщення торгівельних місць на ринку (або карта - схема розміщення торгівельних місць на ринку) , як засіб доказування відсутній, так само як і рішення Коростишівської міської ради № 762 від 03.04.2014р., яким ця карта-схема затверджена. В акті № 282 про встановлення факту від 12.02.2019р. зафіксовано, що тимчасові споруди Відповідача (три металеві кіоски) були розміщені за задньою стінкою м`ясного павільйону по вул. Шевченка,40 в м. Коростишеві , та що торговельні майданчики, на яких вони були розміщені, являють собою асфальтно-бетонне покриття.

8.16. Заперечуючи при вирішенні цього спору факт звільнення Відповідачем торговельних майданчиків шляхом демонтажу та вивезення за межі ринку ще станом на 05.01.2016р. трьох металевих кіосків, Позивач не подав належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження тим обставинам, що як станом на 05.01.2016року, так і дотепер, торговельні майданчики не звільнені і на їх площі розміщені тимчасові споруди Відповідача "за задньою стінкою м`ясного павільйону по вул. Шевченка,40 в м. Коростишеві " , які нею використовуються для торгівлі на ринку.

8.17. Оцінюючи доводи Відповідача про необхідність врахування при вирішенні цього спору застосованого Верховним Судом у постанові від 26.02.2019р. у справі №908/710/18 принципу "contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав) для встановлення наявності підстав для повторного застосування ч. 2 статті 785 ЦК України за новий період прострочення з 20.09.2017року по 01.04.2019року на загальну суму 30974,18грн, після Рішення суду про стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування об`єктом оренди за час прострочення за період з 01.01.2016 по 20.09.2017 на загальну суму 34867,60грн., суд виходить з наступного.

8.18. Відповідно до частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

8.19. Згідно з частиною 2 зазначеної норми, на підставі якої заявлено позовні вимоги про стягнення неустойки, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

8.20. Для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, необхідною є наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог статті 614 зазначеного Кодексу. При цьому для застосування відповідальності, передбаченої цією нормою, важливим є встановлення наявності в орендаря можливості передати майно, що було предметом оренди, та умисного невиконання ним цього обов`язку.

8.21. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.04.2018р. у справі № 914/4238/15, постановах Верховного Суду України від 02.09.2014р. у справі № 927/1215/13 і від 19.08.2014р. у справі № 3-85гс14.

8.22. Суд погоджується з доводами Відповідача про те, що з укладенням Договору №26 у сторін виник інтерес щодо належного виконання своїх обов`язків, який ґрунтується на легітимному очікуванні добросовісної та розумної поведінки сторін зобов`язання, що у випадку невиконання наймачем обов`язку щодо звільнення торговельних майданчиків гарантував би наймодавцю можливість відновлення своїх прав за рахунок переміщення тимчасових споруд на штраф майданчик ринку і компенсації збитків, пов`язаних з таким переміщенням.

8.23. Поряд з тим, як з`ясовано апеляційним господарським судом, Позивач повторно просить стягнути з Відповідача неустойку в розмірі подвійної плати за користування торговельними майданчиками за новий період прострочення з 20.09.2017року по 01.04.2019року, тим самим допускає бездіяльність з виконання договірної умови п. 4.2.5 Договору №26.

8.24. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Цей спосіб захисту є ефективним у разі неможливості реалізувати умову п. 4.2.5 Договору №26 в досудовому порядку.

8.25. Однак Позивач і не намагався вживати заходи щодо переміщення тимчасових споруд Відповідача (трьох металевих кіосків) за межі площ торговельних майданчиків за весь час, що минув після 08.01.2016року.

8.26. Відповідно до ч. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

8.27. Так, у ч. 3 статті 13 ЦК України передбачено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

8.28. Подання нового позову на підставі ч.2 ст.785 ЦК України за період з 20.09.2017 року по 01.04.2019 року на загальну суму 30974,18грн. після винесення господарським судом Житомирської області рішення суду від 09.10.17р. у справі №906/322/17 (набрало законної сили 31.10.17р.) про стягнення з Відповідача на користь Позивача неустойки в розмірі подвійної плати за користування об`єктом оренди за період з 01.01.2016 по 20.09.2017 на загальну суму 34867,60грн. на підставі ч.2 ст. 785 ЦК України, суд першої інстанції розцінив як зловживання правом та порушення таких засад цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність ( п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України). Апеляційний господарський суд погоджується із таким висновком.

8.29. За таких обставин доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеними обставинами.

8.30. Інших доказів в обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянтом не наведено.

8.31. Північно-західний апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції - господарський суд Житомирської області - ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

8.32. За таких обставин апеляційну скаргу підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Житомирської області від 30.05.2019р. у справі №906/132/19 - без змін.

9. Повноваження суду апеляційної інстанції.

9.1. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

9.2. З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені апелянтом у апеляційній скарзі є необґрунтованими, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

9.3. У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

10. Розподіл судових витрат.

10.1. Як вбачається із матеріалів справи підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Житомирської області від 30.05.2019р. у справі №906/132/19 сплатило судовий збір у розмірі 2881,50грн. в порядку та розмірі, визначеному Законом України "Про судовий збір".

10.2. За змістом статті 129 ГПК України за результатами розгляду апеляційної скарги здійснюється розподіл судових витрат.

10.3. Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" від 18.06.19р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Житомирської області від 30 травня 2019 року у справі №906/132/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу №906/132/19 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.