ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/12809/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Огородніка К. М. (головуючого), Банаська О. О., Ткаченко Н. Г.,

за участю секретаря судового засідання Ксензової Г.Є.,

за участю представників:

ТзОВ "Іновейшин Груп" - адвокат Антонова Г.І.,

ліквідатора ТзОВ "Базіс Авто"- адвокат Тищенко Н.П., адвокат Зьома В.О.

ТзОВ "Європа-Авто" - адвокат. Діденко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Іновейшин Груп"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2019

та ухвалу господарського суду міста Києва від 10.04.2017

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю „Європа-Авто"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю „Базіс-Авто"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю „Іновейшин Груп"

про визнання договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 16.10.2015 недійсним

у справі № 910/12809/16

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю „Європа-Авто"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Базіс-Авто"

про банкрутство, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Базіс-Авто» (далі - ТзОВ «Базіс-Авто»), яка порушена ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2016.

31.10.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Європа-Авто» (далі - ТзОВ «Європа-Авто») про визнання недійсним на підставі ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон про банкрутство) договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 16.10.2015, укладеного між ТзОВ «Базіс-Авто» та Товариством з обмеженою відповідальністю ТзОВ «Іновейшин Груп» (далі - ТзОВ «Іновейшин Груп»).

2. Фактичні обставини справи, встановлені судами

16.10.2015 між ТзОВ «Базіс-Авто» (продавець) та ТзОВ «Іновейшин Груп» (покупець) укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яворською Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 636 (далі - Договір від 16.10.2015), за яким продавець передав у власність покупця, а покупець прийняв у власність нежитлову будівлю (літ.Т), загальною площею - 2823,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: місто Київ, вул.Закревського, 22.

У пунктах 2.1, 2.2 Договору від 16.10.2015 вказано, що згідно з довідкою № 01-15/10-2015/01 про балансову вартість нежитлової будівлі, виданою ТзОВ «Базіс-Авто» 15.10.2015, залишкова балансова вартість предмета цього Договору (нежитлової будівлі (літ. Т), загальною площею - 2823,80 кв.м., яка знаходиться за адресою: місто Київ , вул. Закревського, 22) станом на 15.10.2015 становить 12350000,00 грн. Продаж нежитлової будівлі за домовленістю сторін вчиняється за 12350000,00 грн.

У п. 2.3 Договору від 16.10.2015 зазначено, що розрахунки за придбану нежитлову будівлю здійснюються покупцем в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця № НОМЕР_1 в АТ «Фортуна Банк» м. Київ, МФО 300904, протягом 90 (дев`яносто) днів з дня підписання цього Договору. Також цим пунктом передбачено, що продавцем і покупцем може бути обумовлена інша форма розрахунку за даним договором, яка є не забороненою чинним законодавством України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.08.2016 за заявою ТзОВ «Європа-Авто» порушено провадження у справі № 910/12809/16 про банкрутство ТзОВ «Базіс-Авто». Визнано грошові вимоги ТзОВ «Європа-Авто» до ТзОВ «Базіс-Авто» в розмірі 667400,00 грн. Введено процедуру розпорядження майном ТзОВ «Базіс-Авто». Здійснено оприлюднення на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про порушення провадження у справі про банкрутство ТзОВ «Базіс-Авто» за номером 34751 від 25.08.2016. Призначено розпорядником майна ТзОВ «Базіс-Авто» арбітражного керуючого Тищенко Н.П.

31.10.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла заява ТзОВ «Європа-Авто» про визнання недійсним на підставі ст. 20 Закону про банкрутство договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 16.10.2015, укладеного між ТзОВ «Базіс-Авто» та ТзОВ «Іновейшин Груп».

Так, ТзОВ «Європа-Авто» у заяві про визнання недійсним правочину зазначало, що укладенням Договору від 16.10.2015 ТзОВ «Базіс-Авто» безоплатно, без відповідних майнових дій іншої сторони було відчужено нежитлову будівлю, яка була єдиним активом боржника, що спричинило фінансову неспроможність боржника виконати його зобов`язання перед стягувачем на підставі рішення суду, а відтак, у свою чергу, призвело до порушення справи про банкрутство ТзОВ «Базіс-Авто».

Заявник у вказаній заяві також посилався на те, що відчуживши на підставі Договору від 16.10.2015 (формально оплатного) безоплатно, без відповідних майнових дій іншої сторони свій єдиний актив, боржник протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, взяв на себе зобов`язання (відчуження майна на користь ТзОВ «Іновейшин Груп»), в результаті виконання якого він став неплатоспроможним, а виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю стало неможливим, що є підставою для визнання недійсним такого правочину згідно зі ст. 20 Закону.

Доданими ТзОВ «Іновейшин Груп» до відзиву на заяву про визнання недійсним правочину виписками з банківського рахунку боржника підтверджено, що нежитлова будівля, яка була об`єктом купівлі-продажу за оспорюваним договором, зі сторони покупця оплачена в повному обсязі.

Як вбачається із вказаних виписок, на рахунок ТзОВ «Базіс-Авто» у період з 20.10.2015 по 20.11.2015 ТзОВ «Іновейшин Груп» перераховано грошові кошти на загальну суму 12350000,00 грн. з призначенням платежу «Оплата за придбання нежитлової будівлі (літ. Т), згідно з Договором купівлі-продажу нежитлової будівлі від 16.10.2015 № 636».

Таким чином, посилання заявника, як на підставу визнання недійсним Договору від 16.10.2015 на те, що боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог не знайшли у суді свого підтвердження, оскільки ці доводи спростовуються належними та допустимими доказами, якими є вищевказані виписки з банківського рахунку боржника.

Проте, у ході вирішення спору до початку розгляду справи по суті заявником подано доповнення до заяви про визнання недійсним правочину, відповідно до яких правовими підставами визнання недійсним Договору від 16.10.2015 заявник визначає положення ч. 1 ст. 20 Закону, а саме те, що боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов`язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, з метою доведення факту відчуження майна за цінами нижчими від ринкових до суду було подано звіт про оцінку нежитлової будівлі від 20.01.2017, яким встановлено, що ринкова вартість об`єкта оцінки - нежитлової будівлі, загальною площею 2823,8 кв.м., що розташована за адресою: місто Київ, вул. Закревського Миколи, буд. 22 (літ. Т), станом на 16.10.2015 (без ПДВ) становила 20808900,00 грн.

Вважаючи, що продаж нежитлової будівлі за оспорюваним правочином було вчинено за 12350000,00 грн., тобто на 40% нижче його ринкової вартості, суд першої інстанції прийшов до висновку, що укладення боржником оспорюваного правочину за наявності боргу перед заявником та іншими кредиторами та відчуження боржником свого єдиного майнового активу за ціною, нижчою від ринкової, підставою для визнання такого правочину недійсним згідно статті 20 Закону про банкрутство.

ТзОВ «Іновейшин Груп» не погодилось із такими висновками суду першої інстанції, оскаржило ухвалу суду в апеляційному порядку та, на стадії апеляційного розгляду, надало звіт від 25.09.2015 про оцінку майна - нежитлової будівлі, загальною площею 2823,8 кв.м., що розташована за адресою: місто Київ, вул . Закревського Миколи, буд. 22 . Згідно зазначеного звіту встановлено, що ринкова вартість спірної будівлі станом на 25.09.2015 складає 12275482,00 грн.

Враховуючи подання сторонами двох Звітів про оцінку нежитлової будівлі, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 16.11.2017, призначено у справі судову оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

На вирішення експертизи винесене наступне питання: «яка була ринкова вартість нежитлової будівлі, загальною площею 2823,8 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Київ, вул. Закревського Миколи, буд. 22, літ. «Т» станом на 16.10.2015?».

За результатами проведення експертизи було отримано висновок (висновок експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 10781-42 від 17.04.2018), згідно якого ринкова вартість об`єкта нерухомого майна. а саме: нежитлової будівлі (літ. «Т»), загальною площею 2823,8 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Київ, вул. Закревського Миколи, буд. 22, в цінах станом на 16.10.2015 складає 13814000,00 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2018 задоволено клопотання ТзОВ «Європа-Авто» про призначення у справі повторної експертизи, призначено у справі під час розгляду заяви ТзОВ «Європа-Авто» повторну оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

На вирішення експертизи винесене наступне питання: «яка була ринкова вартість нежитлової будівлі, загальною площею 2823,8 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Київ, вул. Закревського Миколи, буд. 22, літ. «Т» станом на 16.10.2015?».

За результатом проведення експертного дослідження (висновок експертів № 18-2706 додаткової судової оціночно-будівельної експертизи до матеріалів справи №910/12809/16 від 26.12.2018 № 18-2706) була визначена ринкова вартість об`єкта нерухомого майна: нежитлової будівлі (літ. «Т»), загальною площею 2823,8 кв.м., що розташована за адресою: місто Київ, вул. Закревського Миколи, буд. 22, яка в цінах станом на 16.10.2015 складала 24000000,00 грн.

ТзОВ «Іновейшин Груп», не погодившись з висновком експерта, подало клопотання про призначення повторної комісійної судової експертизи, в задоволені якого йому було відмовлено судом апеляційної інстанції.

3. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2017 задоволено заяву ТзОВ «Європа-Авто» про визнання недійсним Договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 16.10.2015, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яворською Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 636; визнано недійсним Договір купівлі-продажу нежитлової будівлі (літ. Т, загальною площею 2823,8 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Київ, вул. Закревського Миколи, буд. 22; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0) від 16.10.2015, укладений між ТзОВ «Базіс-Авто» та ТзОВ «Іновейшин Груп», який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яворською Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 636; застосовано наслідки недійсності правочину, передбачені ч. 2 ст. 20 Закону про банкрутство та зобов`язано ТзОВ «Іновейшин Груп» повернути нежитлову будівлю (літ. Т), загальною площею - 2823,8 квадратних метра, яка знаходиться за адресою: місто Київ, вул. Закревського, 22, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0 у ліквідаційну масу банкрута - ТзОВ «Базіс-Авто»; стягнуто з ТзОВ «Базіс-Авто» на користь ТзОВ «Європа-Авто» 1378,00 витрат зі сплати судового збору за подання заяви про визнання недійсним правочину; стягнуто з ТзОВ «Іновейшин Груп» на користь ТзОВ «Європа-Авто» 1378,00 грн. витрат зі сплати судового збору за подання заяви про визнання недійсним правочину.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 апеляційну скаргу ТзОВ «Іновейшин Груп» залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.04.2017 у справі № 910/12809/16 - без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що укладення боржником оспорюваного правочину за наявності боргу перед заявником та іншими кредиторами та відчуження боржником свого єдиного майнового активу за ціною, нижчою від ринкової, є підставою для визнання такого правочину недійсним згідно ст. 20 Закону про банкрутство.

4. Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги

ТзОВ «Іновейшин груп» звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.04.2017 та Постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 у даній справі з проханням скасувати судові рішення попередніх судових інстанцій та передати справу на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Підставами для скасування вважає невірне застосування та порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема, вказує, ст. 20 Закону про банкрутство, ст. 282 ГПК України.

В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що судами допущено низку порушень вимог матеріального та процесуального права; неповно досліджено та не надано оцінки доказам та обставинам, що належало розглянути в межах даного спору; необґрунтовано надано перевагу одному доказу перед іншим.

5. Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ТзОВ «Європа-Авто» просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та зазначає, що господарські суди повно і всебічно з`ясували всі обставини справи і надали їм належну правову оцінку.

Ліквідатор ТзОВ «Базіс-Авто» подало відзив на касаційну скаргу з проханням відмовити в її задоволені та залишенні в силі оскаржуваних судових рішень.

6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій з посиланням на норми права, яким керувалися суди

Відповідно ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону про банкрутство провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Статтею 9 вказаного Закону визначено, що справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону про банкрутство суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати: поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону про банкрутство правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав:

боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;

боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;

боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов`язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;

боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна;

боржник прийняв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Виходячи з аналізу ст. 20 Закону про банкрутство, норма вказаної статті регулює відносини, що виникли між боржником, кредитором та іншими особами з приводу дій боржника щодо розпорядження своїм майном, вчинені в період до порушення справи про банкрутство або після порушення справи про банкрутство. Вказана стаття визначає підстави оспорювання майнових дій боржника з метою забезпечення збереження майна в інтересах кредиторів або повернення майна боржника, у разі його вибуття, до ліквідаційної маси.

Статтею 20 Закону про банкрутство встановлено спеціальні підстави, за наявності яких можливе визнання правочинів (договорів) недійсними у межах провадження у справі про банкрутство.

Звернувшись у порядку ст. 20 Закону про банкрутство із заявою про визнання недійсним Договору купівлі-продажу від 16.10.2015, що укладений між ТзОВ «Базіс-Авто» та ТзОВ «Іновейшин Груп» (у редакції доповнень до заяви про визнання недійсним правочину), ТзОВ «Європа-Авто» зазначає про наявність підстав, визначених ст. 20 Закону про банкрутство, а саме, боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів (абз. 5 ч. 1 ст. 20 Закону про банкрутство).

При цьому, заявник посилається на те, що за наслідками укладення спірного правочину боржником було продано нежитлову будівлю (літ. Т), загальною площею - 2823,80 квадратних метра, яка знаходиться за адресою: місто Київ , вул . Закревського, 22 , за ціною значно нижчою від ринкової, внаслідок чого майна боржника стало недостатньо для задоволення вимог кредиторів, відтак цей правочин призвів до неплатоспроможності боржника та до неможливості виконання зобов`язань перед кредиторами.

За твердженнями заявника боржник, відчуживши нежитлову будівлю, позбавився основних засобів-активів, наявність яких у боржника давало гарантію кредиторам хоча б на часткове повернення боргу, а після переказу боржником коштів від продажу єдиного майнового активу на рахунки засновників (учасників) ТзОВ «Базіс-Авто» та афілійованих з ними осіб виконання його грошових зобов`язань перед кредиторами повністю стало неможливим.

Слід зазначити, що визнанню недійсним правочину (договору) зі спеціальних підстав, визначених ст. 20 Закону про банкрутство передує встановлення факту відчуження майна боржника у підозрілий період (після порушення провадження у справі про банкрутство або протягом одного року, що передував її порушенню) за наявності обставин, прямо визначених ст. 20 Закону про банкрутство, і така процедура спрямована на повернення до складу конкурсної маси відчужених за такими правочинами активів.

Водночас, слід звернути увагу, що визнано недійсними можуть бути не всі правочини боржника, укладені у підозрілий, у розумінні Закону про банкрутство, період, а лише ті, які відповідають ознакам, встановленим у ч. 1 ст. 20 цього Закону.

Так, з`ясовуючи обставини, що мають суттєве значення для розгляду заяви, які є ключовими та важливими в розумінні ст. 20 Закону про банкрутство при розгляді відповідної заяви, а саме дійсної реальної вартості спірного майна банкрута на дату його відчуження, судами встановлено, що:

згідно звіту про оцінку нежитлової будівлі від 20.01.2017, ринкова вартість об`єкта оцінки - нежитлової будівлі, загальною площею 2823,8 кв.м., що розташована за адресою: місто Київ, вул. Закревського Миколи, буд. 22 (літ. Т), станом на 16.10.2015 (без ПДВ) становила 20808900,00 грн.;

згідно звіту від 25.09.2015 про оцінку майна - нежитлової будівлі, загальною площею 2823,8 кв.м., що розташована за адресою: місто Київ, вул. Закревського Миколи , буд.22 , ринкова вартість спірної будівлі станом на 25.09.2015 складає 12275482,00 грн.

Враховуючи подання сторонами двох Звітів про оцінку нежитлової будівлі, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2017, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 16.11.2017, призначено у справі судову оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

На вирішення експертизи винесене наступне питання: «яка була ринкова вартість нежитлової будівлі, загальною площею 2823,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Закревського Миколи, буд. 22, літ. «Т» станом на 16.10.2015».

За результатами проведення експертизи було отримано висновок (висновок експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 10781-42 від 17.04.2018), згідно якого ринкова вартість об`єкта нерухомого майна. а саме: нежитлової будівлі (літ. «Т»), загальною площею 2823,8 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Київ, вул. Закревського Миколи, буд. 22, в цінах станом на 16.10.2015 складає 13814000,00 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2018 задоволено клопотання ТзОВ «Європа-Авто» про призначення у справі повторної експертизи, призначено у справі під час розгляду заяви ТзОВ «Європа-Авто» повторну оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

На вирішення експертизи винесене наступне питання: «яка була ринкова вартість нежитлової будівлі, загальною площею 2823,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Закревського Миколи, буд. 22, літ. «Т» станом на 16.10.2015?».

За результатом проведення експертного дослідження (висновок експертів № 18-2706 додаткової судової оціночно-будівельної експертизи до матеріалів справи №910/12809/16 від 26.12.2018 № 18-2706) була визначена ринкова вартість об`єкта нерухомого майна: нежитлової будівлі (літ. «Т»), загальною площею 2823,8 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, вул. Закревського Миколи, буд. 22, яка в цінах станом на 16.10.2015 складала 24000000,00 грн.

На підставі викладеного, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на момент укладення договору ринкова вартість нежитлової будівлі була значно більшою за купівельну ціну, визначену в договорі.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Заперечуючи проти задоволення заяви, висновку експертів № 18-2706 ТзОВ «Іновейшин Груп» вказувало на те, що вони ґрунтуються на документах, що не відповідають дійсності, яких не існувало на час укладання оспорюваного Договору.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що експерти не мали права проводити додаткову судову експертизу, оскільки апеляційним господарським судом призначалось проведення повторної оціночно-будівельної експертизи, враховуючи пункт 4.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України 08.10.1998 № 53/5.

Згідно ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 66 цього кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим в судовому рішенні.

При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість із іншими матеріалами справи.

Проте, місцевий господарський суд, розглядаючи справу, дослідив лише звіт про оцінку нежитлової будівлі від 20.01.2017, та визнав заяву ТзОВ «Європа-Авто» обґрунтованою. Апеляційний господарський суд, за наявності звіту про оцінку від 20.01.2017, звіту від 25.09.2015, висновку експерта № 10781-42, висновку експертів № 18-2706, прийняв лише висновок експертів № 18-2706, як належний доказ. При цьому, в оскаржувані постанові не наведено належної оцінки наявним у матеріалах справи висновкам експертиз, не зазначено, чому одні висновки експерта приймаються, а інші відхиляються.

Тобто, суди обох інстанцій не в повній мірі з`ясовуючи обставини, що мають суттєве значення для розгляду заяви, які є ключовими та важливими в розумінні ст. 20 Закону про банкрутство при розгляді відповідної заяви, а саме дійсної реальної вартості спірного майна банкрута на дату його відчуження.

Невстановлення судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи на підставі допустимих доказів унеможливлює перевірку судом касаційної інстанції правильності застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального права.

Тому висновки про задоволення заяви ТзОВ «Європа-Авто» є передчасними.

Частиною 2 статті 20 Закону про банкрутство встановлено, що у разі визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника на підставах, передбачених частиною першою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути в ліквідаційну масу майно, яке він отримав від боржника, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент здійснення правочину або вчинення майнової дії.

Частиною 3 ст. 20 вказаного Закону передбачено, що кредитор за недійсним правочином (договором) або спростованою майновою дією має право вибору: погашення свого боргу в першу чергу в процедурі банкрутства або виконання зобов`язання боржником у натурі після припинення провадження у справі про банкрутство.

З огляду на висновки про передчасність задоволення заяви ТзОВ «Європа-Авто», передчасним є зобов`язання ТзОВ «Іновейшин Груп» повернути в ліквідаційну масу у власність ТзОВ «Базіс-Авто» набуте ним за Договором від 16.10.2015 майно, а саме нежитлову будівлю (літ. Т), загальною площею 2823,8 квадратних метра, яка знаходиться за адресою: місто Київ, вул. Закревського, 22.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

ТзОВ «Європа-Авто» було подано позов про визнання недійсним Договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 16.10.2015, і як доказ існування такого правочину була надана копія вказаного Договору. Проте сам Договір не був засвідчений належним чином, а саме відповідно до п. 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики № 55 від 07.04.2003 «ДСТУ 4163-2003». Копію вказаного Договору взагалі не засвідчена, а на пакеті документів, доданих до позовної заяви, міститься відмітка: «Прошито, пронумеровано. Підпис. ОСОБА_1 ».

Копія Договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 16.10.2015, належним чином засвідчена в матеріалах справи відсутня.

Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що хоча ксерокопії і можна вважати належними доказами, проте вони не можуть бути допустимими, оскільки у випадках передбачених законодавством певні обставини справа повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування. Відповідно до ст. 77 ГПК України та ст. 91 ГПК України для того щоб бути допустимим доказом будь який документ повинен бути залучений до матеріалів справи або в оригіналі або із відміткою про засвідчення копії документа.

(Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 11.07.2018 у справі № 904/8549/17).

Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що дослідження (огляд) судами оригіналів договорів є обов`язковою умовою повного, всебічного і об`єктивного розгляду позову про визнання їх недійсними.

(Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 04.04.2018 у справі № 912/2185/16).

Отже, зважаючи на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій не ґрунтуються на повному і всебічному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, встановлення яких є необхідним для правильного вирішення спору.

7. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 (заява №3236/03), "Рябих проти Росії" від 03.12.2003 (заява №52854/99), "Нєлюбін проти Росії" від 02.11.2006 (заява №14502/04)), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 308 ГПК України, суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

В силу приписів ч. 2 ст. 300 ГПК України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, у касаційної інстанції відсутні процесуальні повноваження щодо переоцінки фактичних обставин справи, встановлених під час розгляду справи місцевим господарським судом та під час здійснення апеляційного провадження.

Згідно п. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 310 ГПК України, підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на межі повноважень касаційної інстанції, визначені статтями 300, 310 ГПК України, постанова апеляційної інстанції та ухвала господарського суду першої інстанції підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, в зв`язку з чим касаційна скарга підлягає задоволенню.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги наведене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи, прав і обов`язків сторін і, в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством, прийняти відповідне рішення.

8. Судові витрати

У зв`язку зі скасуванням постанови апеляційного господарського суду та ухвали суду першої інстанції і передачею справи на новий розгляд, розподіл судового збору у справі здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 310, 314 - 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Іновейшин Груп" задовольнити.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 та ухвалу господарського суду міста Києва від 10.04.2017 у справі № 910/12809/16 скасувати.

3. Справу № 910/12809/16 в скасованій частині передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя Огороднік К.М.

Судді Банасько О.О.

Ткаченко Н.Г.