ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2019 р. Справа№ 910/16092/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Ткаченка Б.О.

при секретарі судового засідання : Стаховській А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Багнич О.А. довіреність № Ц/6-63/283-18 від 29.12.2018 року;

від відповідача: Капустін А.Б. довіреність № 69/19 від 04.04.2019 року,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 року (дата підписання повного тексту 12.04.2019 року)

у справі № 910/16092/18 (суддя: Пінчук В.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс "

про стягнення 4 273 174,44 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - позивач) звернулося до суду Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Веліант Буд" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" 4273174,44 грн плати за користування вагонами.

Позовні вимоги обґрунтовані не оплатою відповідачем рахунків на сплату сум стягнених за користування вагонами.

Господарський суд міста Києва задовольнив позов у повному обсязі своїм рішенням від 04.04.2019 року (повний текст рішення складено - 12.04.2019 року).

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс " звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в даній справі та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема

Крім того, скаржник вказав, відповідно до п. 3 розділу ІІ правил користування вагонами і контейнерами облік часу користування вагонами та нарахування плати за користування ними проводиться на станціях відправлення та призначення за відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, яка складається на підставі пам`яток про подавання/збирання вагонів форми ГУ-45, актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, актів загальної форми ГУ-23, однак, позивачем вказані документи суду надані не були.

Разом з цим скаржник зазначив, що позивачем не було надано суду підтверджуючих доказів оплати нарахованої йому плати за користування вагонами.

Також, скаржник вказав, що матеріали справи в порушення п. 6 розділу ІІІ Правил користування вагонами і контейнерами не містять розрахунок суми позову по кожному вагону за його номером.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2019 року справу № 910/16092/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Смірнова Л.Г., Руденко М.А.

Північний апеляційний господарський суд відкрив провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 року у справі № 910/16092/18 та призначив розгляд справи на 15.07.2019 своєю ухвалою від 03.06.2019 року.

25.06.2019 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу.

02.07.2019 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача до суду надійшло заперечення на відзив на апеляційну скаргу.

15.07.2019 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2019 року, у зв`язку з перебуванням судді Смірнової Л.Г., на лікарняному, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/16092/18 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Руденко М.А., Буравльов С.І.

Північний апеляційний господарський суд прийняв апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 року у справі № 910/16092/18 до провадження у складі нової колегії суддів: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Руденко М.А., Буравльов С.І., своєю ухвалою від 15.07.2019 року.

15.07.2019 року в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду було оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 року у справі № 910/16092/18 на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 21.08.2019 року скаржник підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення місцевого господарського суду скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 21.08.2019 року заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що протягом 1 кварталу 2018 року відповідач систематично порушував умови п. 4.5 договору Дон/В-18041/НЮ-П від 10.01.2018 року в частині передоплати та остаточного розрахунку, що призвело до нарахування плати за користування вагонами. Разом з цим, позивач зазначає, що до позовної заяви були додані копії рахунків, з яких вбачається розрахунок суми по кожному вагону за його номером.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 року підлягає скасуванню, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" - задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

10.01.2018 року між позивачем (підрядником) та відповідачем (замовником) був укладений договір на технічне обслуговування власних вантажних вагонів з відчепленням № Дон/В-18041/НЮ-П (далі - договір), відповідно до умов якого підрядник зобов`язався на свій ризик та за завданням замовника виконувати технічне обслуговування з відчепленням вагонів відповідача: ТОв-1 (технічне обслуговування порожніх вантажних вагонів з відчепленням при підготовці їх до перевезень) та ТОв-2 (технічне обслуговування вантажних вагонів з відчепленням їх від поїздів) силами та на базі структурних підрозділів підрядника - вагонних депо, а останній зобов`язався прийняти та оплатити надані послуги.

Згідно п. 2.1 договору № Дон/В-18041/НЮ-П від 10.01.2018 року вагони надаються замовником або уповноваженою особою замовника підряднику для надання послуг (ТОв-1) за цим договором, на коліях залізничних станцій, які примикають до ВРП підрядника. Підрядник після повідомлення замовником щодо необхідності проведення вагонам замовника ТОв-1 розраховує планову вартість послуг та виставляє рахунок для передоплати замовнику. Кількість одночасно наданих вагонів може бути погоджено сторонами письмово у кожному окремому випадку. Для надання вагонів замовник забезпечує їх направлення залізничним транспортом на адресу ВРП з оформленням залізничної накладної.

ВРП підрядника - спеціалізовані залізничні колії з вагоноремонтним обладнанням для виконання робіт, яке знаходиться на балансі структурного підрозділу підрядника - вагонного депо.

У випадку одночасного надання підряднику вагонів у більшій кількості, ніж погоджено сторонами або не здійснення замовником передоплати або надання вагонів яким неможливо надання послуг за їх технічним станом та якщо через затримку таких вагонів на станційних коліях структурному підрозділу підрядника - вагонному депо нараховується відповідна плата, то замовник сплачує підряднику 100% нарахованої плати за користування вагонами за весь час знаходження (простою) таких вагонів замовника на коліях залізничної станції примикання ВРП або на підходах до неї. Розмір плати за користування вагонами визначається тарифним керівництвом.

Так, позовні вимоги були мотивовані тим, що протягом січня - березня 2018 року вагони власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс", що потребували технічного обслуговування з відчепленням були спрямовані, згідно транспортних інструкцій власника, для виконання такого обслуговування на адресу структурного підрозділу "Волноваське вагонне депо" регіональної філії " Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в рамках дії договору Дон/В-18041/НЮ-П від 10.01.2018 року.

Натомість, за твердженням позивача, кількість одночасно наданих вагонів не узгоджувалась з керівництвом структурного підрозділу "Волноваське вагонне депо" та значно перевищувало переробні можливості підприємства, а також мали місце випадки надходження вагонів в період відсутності передоплати, у зв`язку з чим структурному підрозділу "Волноваське вагонне депо" регіональної філії "Донецька залізниця " Публічного акціонерного товариства " Українська залізниця " була нарахована плата за користування вагонами в розмірі 4273174,44 грн з ПДВ та подальше списання вказаної суми з рахунку останнього. Рахунки, які були виставлені відповідачу на сплату стягнутих з позивача сум за користування вагонами на загальну суму 4273174,44 грн, а саме: від 28.02.2018 року № 64 на суму 912059,52 грн, № 83 від 29.03.2018 року на суму 2408197,56 грн, № 110 від 31.03.2018 року на суму 971371,20 грн та № 127 від 24.04.2018 року на суму 18453,84 грн відповідачем не сплачені.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. ( ст. 837 Цивільного кодексу України )

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.( ст. 611 Цивільного кодексу України )

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача направлялись претензії з вимогою сплатити вказані рахунки ( претензія від 23.03.2018 року № 10/331 та претензія від 21.05.2018 року № 10/588).

Натомість, відповідач в свою чергу у відповіді на претензію №10/331 від 23.03.2018 року (вих. № 1020 від 16.04.2018 року) зазначив, що претензія не може бути розглянута по суті, та відповідно не підлягає задоволенню у зв`язку з відсутністю розрахунку суми претензії та не наданням жодного документу в обґрунтування обставин, на підставі яких пред`явлено претензію (не надано пам`ятки про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45; відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46; відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу форми ГУ-46а; накопичувальну картку форми ФДУ-92; акти про затримку вагонів форми ГУ-23а; акти загальної форми ГУ-23).

У листі-відповіді на претензію № 10/588 від 21.05.2018 року (вих. № 382 від 31.05.2018 року) відповідачем зазначено, що надані документи форми ГУ-46 та акти загальної форми ГУ-23 частково відсутні, а частково не можливо вивчити у зв`язку з незадовільним станом наданих копій.

Як вбачається з матеріалів справи, останні не містять повний пакет, а позивачем не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції документи форми ГУ-46, яка складається на підставі пам`яток про подавання/збирання вагонів форми ГУ-45, актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, актів загальної форми ГУ-23.

Відповідно до п. 3 розділу ІІ Правил користування вагонами і контейнерами облік часу користування вагонами та нарахування плати за користування ними проводиться на станціях відправлення та призначення за відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, яка складається на підставі пам`яток про подавання/збирання вагонів форми ГУ-45, актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, актів загальної форми ГУ-23.

Згідно п. 4 розділу II. Правил користування вагонами і контейнерами відомості плати за користування вагонами мають підписуватися працівником станції і вантажовласника щоденно або в періоди пред`явлення їх станцією до розрахункового підрозділу, що встановлюються начальником залізниці.

Так, на залізничному транспорті дозволено застосування електронного документа - відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46. Обов`язковим реквізитом відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46 відповідно до Правил користування вагонами і контейнерами є підписи працівника станції і вантажовласника, накладенням яких відповідно до Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» завершується створення електронного документа.

При цьому, колегія суддів відзначає, що надані до позовної заяви електронні відомості плати за користування вагонами, ніким не підписані та не містять обов`язкових реквізитів електронного документа.

Разом з цим, колегія суддів приймає як належне твердження скаржника, що надані копії відомостей плати за користування вагонами, які були додані позивачем до клопотання № 910/16092/18-1 від 04.01.2019 року, не дають змогу достеменно визначити номера вагонів, часи приймання та забирання вагона залізницею, час користування та нараховану плату за користування вагоном у зв`язку з незадовільним станом наданих копій документів. Крім того, більшість відомостей плати за користування вагонами не підписані уповноваженими працівниками станції та вантажовласника, що є порушенням Правил користування вагонами й контейнерами.

За таких умов, враховуючи відсутність відповідних відомостей плати за користування вагонами в матеріалах справи, суд позбавлений можливості встановити дійсний час використання вагонів відповідачем, що унеможливлює винесення судження щодо обґрунтованості позовних вимог і, відповідно до наведених вище приписів процесуального закону, свідчить про недоведеність позову.

Крім того, в цій частині колегія суддів також звертає увагу на те, що в ході вирішення спору судом апеляційної інстанції встановлені численні факти відсутності належних реквізитів первинних бухгалтерських документів (у деяких пам`ятках унеможливлено встановлення номерів вагонів внаслідок неякісного друку, тощо). Судом першої інстанції не наведено жодного правового обґрунтування щодо можливості прийняття цих доказів як належних.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Наведені вище приписи процесуального закону покликані забезпечити змагальність судового процесу, а також забезпечити додержання принципу правової визначеності, одним з проявів якого є неможливість задоволення позовних вимог за відсутності доказів.

Крім того, враховуючи фактичні обставини, які передували поданню даного позову, колегія суддів відзначає наступне.

Всі документи первинного обліку мають складатись саме позивачем. Зі змісту абз. 3 та абз.20 п.4 Правил користування вагонами і контейнерами, однозначно вбачається, що саме залізниця складає всі документи обліку, а вантажовласник лише може заперечувати з приводу змісту чи може вимагати надання йому третього примірнику відомості плати за користування вагонами та копій пам`яток про подавання/забирання вагонів.

За таких умов відповідальність за спростування доказів, складених на підтвердження належного виконання відповідачем свого грошового зобов`язання несе сам позивач, і саме він несе ризики неналежного спростування того факту, що відповідач виконав грошове зобов`язання у повному обсязі.

Так, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Обов`язок (тягар) доказування обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.02.2019 року №922/1163/18.

Тобто, враховуючи предмет спору, а саме стягнення плати за користування вагонами, позивач має довести, на підставі належних та допустимих доказів, наявність підстав для стягнення заявленої суми боргу та факт порушення відповідачем зобов`язання з їх оплати.

Місцевим господарським судом не надано належної оцінки доказів, що призвело до необґрунтованого висновку про наявність повного пакету документів для розгляду відповідних претензій (відомостей нарахування плати за користування вагонами, тощо) та задоволення позову.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, згідно п. 1 ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 року підлягає скасуванню, з підстав неповного з`ясування обставин справи, в порядку п. 2 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" - задоволенню.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2019 року у справі №910/16092/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на позивача.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства " Українська залізниця " (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 46-46 А, код 30600592) 925050,00 грн (дев`ятсот двадцять п`ять тисяч п`ятдесят гривен 00 копійок) судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи №910/16092/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя - Сулім В.В.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

Б.О. Ткаченко

Дата складення повного тексту 27.08.2019 року.