ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року Справа № 924/672/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Ресіліент" від імені позивача - товариства з обмеженою відповідальністю "Сатурн Агроком" на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 04.07.2019 р. про відмову у вжитті заходів забезпечення позову у справі №924/672/19 (суддя Кочергіна В.О.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Сатурн Агроком" (смт. Стара Синява Хмельницької обл.)

до фізичної особи ОСОБА_1 (м. Шепетівка Хмельницької обл.)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - товариства з обмеженою відповідальністю "Ресіліент Агро" (м. Київ)

про стягнення 768 052, 50 грн. збитків, завданих господарському товариству посадовою особою

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

третьої особи - Пашинін О.А., адвокат;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ресіліент" від імені позивача - товариства з обмеженою відповідальністю "Сатурн Агроком" звернулося до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення 768 052, 50 грн. збитків, завданих господарському товариству його посадовою особою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своєю протиправною поведінкою, яка полягає в умисному ухиленні, як посадової особи ТОВ "Сатурн Агроком" від сплати ПДВ, завдав позивачу збитки у розмірі 768 052, 50 грн.

03.07.2019 р. до суду першої інстанції надійшла заява про забезпечення позову, в якій ТОВ "Ресіліент" просило суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_1 та заборони Міністерству юстиції України та його територіальним органам, усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам), усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії і приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо нерухомого майна, а саме:

- на навіс з бетонною площадкою (об`єкт житлової нерухомості), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 254; номер запису про право власності: 25939869 від 23.04.2018 р., 15:26:51;

- на 23/100 частки комплексу (об`єкту житлової нерухомості), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1; номер запису про право власності: 805334 від 26.04.2013 р., 09:44:19;

- на нежитлову будівлю, шкурний цех, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 17257721; дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 21.12.2006 р.

В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на реальну загрозу настання обставин, що можуть ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення даного позову.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 04.07.2019 р. заявнику відмовлено в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову у даній справі.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу зазначив, що заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів з посиланням на докази, не містить доказів на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності забезпечення позову, а також відсутній зв`язок між зазначеними заходами забезпечення позову і предметом спору, співмірність заходів із заявленими позивачем вимогами, на забезпечення яких позивач просить їх вжити. Позивачем не доведено та не обґрунтовано, яким чином майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.Також суд вказав ,що відсутні докази вартості об"єктів нерухомого майна ,а сам суд не може оцінити співрозмірність вимог.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю "Ресіліент" від імені позивача - товариства з обмеженою відповідальністю "Сатурн Агроком" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду, прийняти нове рішення, яким задоволити заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що саме протиправність діянь з грошовими коштами стало наслідком порушення відповідачем прав позивача, що, у свою чергу, викликає у заявника реальні підстави побоюватися можливості ухилення відповідача від виконання рішення суду у даній справі, у разі задоволення позовних вимог, що і стало підставою звернення до суду із заявою про забезпечення позову. Більше того, подати до суду підтвердження відсутності (наявності) у відповідача коштів під час подання заяви скаржником не вбачалося можливим, оскільки жодним нормативно-правовим актом не передбачено можливості отримати позивачем такої інформації. За таких обставин, з метою забезпечення позивачу, гарантії реальної можливості захисту його порушених прав та законних інтересів, недопущення істотного ускладнення їх поновлення, існує необхідність у вжитті заходів забезпечення позову.

Скаржник зазначає, що із системного аналізу правових норм вбачається, що обов`язкового з`ясовування при вжитті заходів забезпечення позову вартості майна, на яке судом накладається (в порядку вжиття таких заходів) арешт, процесуальним законом не передбачено.

Окрім того, для здійснення оцінки майна необхідним є доступ до такого майна, з метою ознайомлення з об`єктом оцінки, визначення його стану та оброблення вихідних даних, необхідних для її проведення. Враховуючи те, що доступу до нерухомого майна, власником якого є відповідач, заявник немає, здійснити відповідні оціночні дії позивачем взагалі не вбачається можливим.

Скаржник звертає увагу суду, що накладення арешту є певним обмеженням щодо розпорядження об`єктом нерухомого майна. Накладення арешту у межах забезпечення позову застосується виключно задля забезпечення можливості виконання завдань господарського судочинства під час розгляду спору, а відтак, такі дії не порушують ані прав власника такого майна (відповідача), ані прав будь-яких третіх осіб.

Апелянт вказує, що з огляду на протиправну поведінку відповідача та відсутність у позивача будь-яких відомостей щодо матеріального стану відповідача, наразі заявник має достатні підстави вбачати ризики вчинення у майбутньому (до вирішення справи по суті) будь-яких дій відповідачем, спрямованих на ухилення від виконання рішення суду у цій справі, у разі задоволення позовних вимог, у тому числі, шляхом відчуження наявного в нього нерухомого майна на користь третіх осіб.

Також скаржник просить врахувати, що згідно з інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є боржником за кредитним зобов`язанням перед ПАТ "Дельта Банк", розмір якого становить 98 000 доларів США, що, у свою чергу, також може призвести до зміни правового становища відповідача. Відтак, посилання суду в оскаржуваній ухвалі на відсутність наданих заявником доказів можливості зміни правового стану нерухомого майна, власником якого наразі є відповідач, на момент виконання рішення у цій справі, не є обґрунтованим, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, з огляду її на невідповідність ст. ст. 136, 137, 236 ГПК України.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.07.2019р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено розгляд скарги на 29.08.2019р. об 10:45 год.

Розпорядженням керівника апарату суду від 08.08.2019 р. №01-04/688 у зв`язку із перебуванням у відпустці головуючого судді (судді-доповідача) по справі № 924/672/19 - Грязнова В.В. у період з 07.08.2019 р. по 06.09.2019 р. включно, відповідно до ст. 32 ГПК України, статті 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 19, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 9.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл даної справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2019 р. для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Бучинська Г.Б., суддя Розізнана І.В.

Розпорядженням керівника апарату суду від 12.08.2019 р. № 01-04/705 у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії по справі - Розізнаної І.В. у період з 05.08.2019 р. по 06.09.2019 р. включно, відповідно до ст. 32 ГПК України, ст. 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", п. п. 18, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну судді-члена колегії у справі.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 12.08.2019 р. для розгляд справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Бучинська Г.Б., суддя Гудак А.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.08.2019 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі; вказано, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 29.08.2019 р. о 10:45 год.

В судовому засіданні 29.08.2019 р. представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просить її задоволити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та задоволити заяву про забезпечення позову.

Позивач та відповідач в судове засідання 29.08.2019 р. не з`явилися, хоча про день, час та місце судового розгляду були повідомлені у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія апеляційного суду, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, заслухавши пояснення представника скаржника, зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним судом, предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення збитків в розмірі 768 052, 50 грн., завданих товариству його посадовою особою.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ресіліент" від імені позивача подало до суду першої інстанції заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача та шляхом заборони уповноваженим органам вчиняти будь-які реєстраційні дії і приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо нерухомого майна.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявник посилається на те, що існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у даній справі, тому з метою недопущення порушення прав позивача вказує про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає, що положеннями ч. 2 ст. 4 ГПК України передбачено право на звернення до господарського суду юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, фізичних осіб, які не є підприємцями, державних органів, органів місцевого самоврядування за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Отже, пред`явлення позову є процесуальною формою реалізації позивачем права на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів.

Статтею 136 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції відзначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повного припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз змісту наведеного вище свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (стаття 76 ГПК України).

Суд апеляційної інстанції вказує, що звертаючись із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, заявник мав би обґрунтувати, в тому числі з посиланням на відповідні обставини та належні докази, що невжиття таких заходів спроможне істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених (оспорюваних) прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Оцінивши доводи та аргументацію заявника в заяві про вжиття заходів забезпечення позову, суд апеляційної інстанції вказує, що вони не відповідають наведеним вище вимогам, оскільки заявником не надано суду належних, допустимих та достовірних у розумінні статтей 76-78 ГПК України доказів щодо вчинення відповідачем дій, спрямованих на реалізацію майна чи підготовчих дій до його реалізації, укладення договору купівлі-продажу, тощо. Будь-яких доказів на підтвердження вчинення відповідачем зазначених дій позивачем до заяви про забезпечення позову не додано.

Разом з тим, колегія суддів вказує, що саме лише посилання заявника в заяві про вжиття заходів забезпечення позову на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування (без подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову) не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відтак, беручи до уваги вказане, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи заявника про наявність підстав для забезпечення позову є передчасними та не підтвердженим доказами.

Отже, виходячи із фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову.

Окрім того, суд апеляційної інстанції вказує, що згідно з ч. 1 ст. 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За юридичними позиціями Конституційного Суду України верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у право кожної людини на свободу; конституційне право людини на судовий захист є гарантією усіх прав і свобод людини і громадянина (абзац дев`ятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003, абзац чотирнадцятий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004).

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Найважливішою ознакою суду є його незалежність та безсторонність, а однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (п. 1 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

У практиці Європейського суду з прав людини сформовано, серед іншого, характеристики незалежності суду, одна з яких полягає в тому, що суд має сприйматися як незалежний орган; щодо ознак безсторонності суду, то він повинен сприйматися таким з об`єктивного погляду з достатніми гарантіями для виключення будь-яких легітимних сумнівів з цього приводу (пункти 125, 126 рішення від 06.10.2011 р. у справі "Агрокомплекс проти України").

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

З врахуванням викладеного, забезпечення права на ефективний спосіб захисту позивача не може виправдовувати втручання у право відповідача на мирне володіння своїм майном, у зв`язку із задоволенням необґрунтованої заяви про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції, вказує, що обов`язкового з`ясовування при вжитті заходів забезпечення позову вартості майна, на яке судом накладається (в порядку вжиття таких заходів) арешт, процесуальним законом не передбачено. Для здійснення оцінки майна необхідним є доступ до такого майна, з метою ознайомлення з об`єктом оцінки, визначення його стану та оброблення вихідних даних, необхідних для її проведення.

Відтак, висновки суду першої інстанції, наведені в ухвалі про те, що суд позбавлений можливості оцінити співмірність вимог, зазначених у заяві про забезпечення позову, оскільки відсутні докази вартості об`єктів нерухомого майна, на які заявник просить накласти арешт, не відповідають вимогам процесуального закону. Однак, дані висновки не вплинули на законність прийнятого у справі судового рішення.

Крім того, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Беручи до уваги вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а ухвала місцевого господарського суду відповідає вимогам чинного законодавства, тому відсутні підстави для її скасування за наведених у апеляційній скарзі мотивів.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Ресіліент" від імені позивача - товариства з обмеженою відповідальністю "Сатурн Агроком" на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 04.07.2019 р. у справі №924/672/19 - залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду Хмельницької області від 04.07.2019 р. про відмову у вжитті заходів забезпечення позову у справі №924/672/19 повернути до суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено 30 серпня 2019р.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Гудак А.В.