ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2019 Справа № 917/693/19

за позовною заявою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», місцезнаходження та поштовий індекс: 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, Код

до Обласного комунального підприємства теплового господарства «Миргородтеплоенерго», місцезнаходження та поштовий індекс: 37600, Полтавська обл. м. Миргород, провул. Луговий,11, код 25682207

про стягнення 1 090 165,65 грн.

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Тертична О.О.

Представники сторін:

представник позивача: Андрійко Є.Л., дов. № 14-182 від 13.05.19

представник відповідача: Новицька Т.А., дов. № 2082 від 06.09.19

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до суду з позовом до Обласного комунального підприємства теплового господарства «Миргородтеплоенерго» про стягнення 1090165,65 грн. за неналежне виконання грошового зобов’язань за договором №3786/1617-БО-24 купівлі-продажу природного газу від 12.10.2016, у тому числі: пеня у сумі 625176,78 грн.; три проценти річних у сумі 103673,65 грн.; інфляційні втрати у сумі 361315,22 грн.

Ухвалою від 03.05.2019 р. господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, ухвалив справу розглядати у порядку загального позовного провадження, призначити підготовче засідання у справі на 04.06.19, встановити відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог статті 165 ГПК України до 15 днів з дня отримання ухвали, позивачу визначити строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання.

27.05.19 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він вважає позов частково необгрунтованим та просить зменшити розмір штрафних санкцій (з врахуванням доданого до відзиву контррозрахунку) до 10%, тобто стягнути пеню у сумі 20 659,59 грн.; три проценти річних у сумі 73 255,52 грн.; інфляційні втрати у сумі 29 513,70 грн., в решті позовних вимог відмовити у позові.

Ухвалою від 04.06.2019 р. господарський суд ухвалив відкласти підготовче засідання на 18.06.19, запропонувати сторонам вчинити дії на виконання завдання підготовчого провадження, викликати учасників справи в підготовче засідання.

18.06.19 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Від відповідача 18.06.19 надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

В підготовчому засіданні 18.06.19 суд оголосив перерву до 18.07.19.

02.07.19 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою від 18.07.2019 суд ухвалив закрити підготовче провадження у справі №917/693/19, призначити справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 01.08.19, викликати учасників справи в судове засідання, попередити сторін про наслідки неявки в судове засідання, передбачені ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 01.08.19 суд заслухав вступне слово представника позивача стосовно предмета та підстав заявленого позову, вступне слово представника відповідача стосовно заперечень проти заявленого позову, перейшов до з`ясування обставин, на які посилаються учасники справи, дослідження доказів, якими вони обгрунтовуються.

В судовому засіданні 01.08.19 суд оголосив перерву до 13.08.19.

В судовому засіданні 13.08.19 суд продовжив з`ясування обставин, на які посилаються учасники справи та перевірки їх доказами.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив частково за обгрунтуванням, наведеним у відзиві, а також просив суд зменшити належним до сплати розмір штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами по справі.

У судовому засіданні 13.08.2019р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - Позивач) та Обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Миргородтеплоенерго» (далі - Відповідач) 12.10.2016 укладено договір № 3786/1617-БО-24 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1, 1.2 договору постачальник зобов'язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов'язується оплатити його на умовах цього договору.          Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/ організаціями та іншими споживачами.

Згідно з п. 3.4 договору приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

В п. 6.1 договору зазначено, що плата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В п. 6.3 договору зазначено, що платежі за договором здійснюються на поточний рахунок з урахуванням вимог чинного законодавства щодо відкриття поточних рахунків зі спеціальним режимом використання підприємствами, що виробляють теплову енергію. В будь-якому випадку, споживач зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 цього договору.

Пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі невиконання Споживачем пунктів 6.1. та 6.6 цього договору він зобов’язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

До договору сторони вносили зміни шляхом підписання додаткових угод.

Так, зокрема, Додатковою угодою № 1 до Договору п.1.2. викладено в наступній редакції: «Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/ організаціями.», п.6.1 - в наступній редакції: « 6.1. Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.», а п.8.2 - в наступній редакції: « 8.2. У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується неня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.».

В період з жовтня 2016 року по березень 2017 року позивач поставив, а відповідач прийняв на підставі договору природний газ на загальну суму 11 819 870,85грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи Актами приймання-передачі природного газу (від 31.10.16 на суму 1 069 125,32 грн., від 30.11.16 на суму 2 464 143,84 грн., від 31.12.16 на суму 3 334 634,66 грн., від 31.01.17 на суму 1 443 690,65 грн., від 28.02.17 на суму 2 296 025,52 грн., від 31.03.17 на суму 1 212 250,86 грн.), які підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені відповідними печатками підприємств. Доказів щодо наявності заперечень стосовно кількості або вартості поставленого позивачем газу матеріали справи не містять (акти приймання-передачі природного газу в копіях залучені до матеріалів справи).

Позивач стверджує, що відповідач несвоєчасно виконував свої грошові зобов'язання, на підтвердження чого додав до матеріалів справи Виписку операцій за період з 01.10.2016 р. по 31.05.2018 р.

У зв'язку з наведеними обставинами позивач нарахував відповідачеві 1090165,65 грн. заборгованості за неналежне виконання грошового зобов’язань за договором №3786/1617-БО-24 купівлі-продажу природного газу від 12.10.2016, у тому числі: пеня у сумі 625176,78 грн.; три проценти річних у сумі 103673,65 грн.; інфляційні втрати у сумі 361315,22 грн.

Відповідач проти вимог позивача - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заперечує частково за мотивами відзиву № 616 від 23.05.2019 р., зазначаючи, що погоджується з датами та сумами проведення нарахувань та оплат по Договору, які відображені у Довідці по операціях за Договором №3786/1617-БО-24, наданій Позивачем разом з позовною заявою.

При цьому, відповідач вказав, що згідно даних бухгалтерського обліку його підприємства по операціях проведених по Договору №3786/1617-БО-24 купівлі-продажу природного газу від 12/10/2016р. останній платіж по боргу за спожитий природний газ був проведений 16/11/2017р. згідно договору про організацію взаєморозрахунків №151/332-в від 09/11/2017р. за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам, передбаченою ст. 31 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2017 рік» на погашення різниці в тарифах.

За твердженням відповідача, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору №3786/1617-БО-24 від 12/10/2016р., а також засвідчили, що після виконання договорів вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Відповідач повідомив, що згідно Договору про організацію взаєморозрахунків №151/332-в від 09/11/2017р. на суму 3 968 071,29 грн. було погашено зобов’язання лютого - березня 2017р. та частково січня 2017р. Оскільки зазначений договір було укладено 09/11/2015р., і на момент укладання цього договору існувала заборгованість ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго» по Договору №3786/1617-БО-24 купівлі-продажу природного газу від 12/10/2016р. саме за ці періоди.

Відповідно відповідачем було зроблено контррозрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних, з врахуванням того, що частина боргу в сумі 3 968 071,29 грн. була погашена згідно договору про організацію взаєморозрахунків та на цю суму не повинні були нараховуватися фінансові та штрафні санкції.

За вказаних обставин, відповідач просив суд прийняти його контррозрахунок фінансових та штрафних санкцій, доданий до відзиву, та при вирішенні справи зменшити розмір штрафних санкцій належних до сплати до 10% від нарахованої суми тобто стягнути: пеню в розмірі 20 659,59 грн. (206 595,89 грн. пені, нарахованої згідно контррозрахунка * 10% = 20 659,59 грн.), 29 513,70 грн. – інфляційних втрат та 73 255,52 грн. – 3% річних, а всього – 123 428,81 грн. фінансових та штрафних санкцій, в задоволені решти позовних вимог – відмовити.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом положень статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Аналогічні положення містяться у статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, для застосування санкцій, визначених умовами договору, а також наслідків за порушення грошового зобов`язання, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовується, що розрахунки за договором № 3786/1617-24 від 12/10/2016 здійснено з порушенням строків, встановлених вказаним договором.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що розрахунок за поставлений позивачем природний газ здійснювався двома способами: шляхом перерахування відповідачем позивачу коштів з рахунку з спеціальним режимом використання, а також шляхом укладення договору про організацію взаєморозрахунків.

Так, 09.11.2017р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Полтавській області, Управлінням житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації, Департаментом фінансів Полтавської обласної державної адміністрації, Департаментом будівництва, містобудування і архітектури та житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації, Обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Миргородтеплоенерго», Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» укладеного договір №151/332-в про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18/05/2017р. №332 (далі - договір про організацію взаєморозрахунків).

Сторонами договору про організацію взаєморозрахунків було погоджено порядок проведення сторонами взаєморозрахунків з погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з Договором від 12/10/2016р. №3786/1617-БО-24 за 2017 рік, за рахунок різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню та/або іншим підприємствам, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування.

Згідно п.8 договору про організацію взаєморозрахунків, сторони дійшли згоди погасити заборгованість ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго» за спожитий у 2017 році природний газ перед позивачем за договором №3786/1617-БО-24 купівлі-продажу природного газу від 12/10/2016р. на загальну суму 3 968 071,29 грн. за рахунок коштів субвенції з державного бюджету місцевому бюджету Полтавської області для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню та/або іншим підприємствам.

За змістом підпункту 2, 3 пункту 12 договору про організацію взаєморозрахунків №151/332-в від 09/11/2017р.: сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні.

Розрахунок за поставлений у 2017 році природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені договором про організацію взаєморозрахунків. Зокрема, оплата по Договору №151/332-в від 09/11/2017р. на суму 3 968 071,29 грн. відбулася 16/11/2017р. (платіжне доручення №86 від 13/11/2017р.), тобто оплата боргу за природний газ поставлений позивачем у 2017 році згідно договору №3786/1617-БО-24 від 12/10/2016р. відбулася за рахунок субвенції з державного бюджету на погашення заборгованості різниці в тарифах у терміни передбачені Договором про організацію взаєморозрахунків.

За твердженням відповідача, яке не спростоване позивачем при розгляді даної справи, згідно Договору про організацію взаєморозрахунків №151/332-в від 09/11/2017р. на суму 3 968 071,29 грн. було погашено зобов’язання лютого - березня 2017р. та частково січня 2017р., оскільки зазначений договір було укладено 09/11/2015р., і на момент укладання цього договору існувала заборгованість ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго» по Договору №3786/1617-БО-24 купівлі-продажу природного газу від 12/10/2016р. саме за ці періоди.

Згідно з положеннями ст. 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Таким чином, підписавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший, а не той, що був врегульований договором, порядок розрахунків.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 13.03.2019 у справі № 921/108/18, від 03.04.2019 у справі № 906/278/18, від 06.03.2019 у справі № 918/181/18, від 21.03.2019 у справі № 905/1100/18.

Таким чином, для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 8.2 договору купівлі-продажу природного газу №3786/1617-БО-24 від 12/10/2016р., необхідно, щоб оплату природного газу відповідачем було здійснено поза межами порядку і строків, визначених договором про організацію взаєморозрахунків №151/332-в від 09/11/2017р.

Суд завертає увагу, що надавши можливість укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.

За таких обставин, підставою застосування наслідків за порушення грошового зобов`язання, передбачених договором та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, є наявність суми основного боргу, що не була предметом регулювання за спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків та договорами про організацію взаєморозрахунків, яка була несвоєчасно оплачена відповідачем за рахунок власних коштів.

Так, судом встановлено, що відповідач здійснив оплату за поставлений природний газ у повному обсязі, але з порушенням строків, визначених умовами договору №3786/1617-БО-24 купівлі-продажу природного газу від 12.10.2016.

З матеріалів справи вбачається, що часткову оплату за придбаний природний газ, поставлений в період з жовтня 2016 року по березень 2017 року на загальну суму 11 819 870,85грн., відповідач здійснив на підставі вищевказаного договору про організацію взаєморозрахунків, підписавши який сторони погодилися із зміною порядку та строків проведення розрахунків за поставлений природний газ, які визначені договором (зобов’язання лютого - березня 2017р. та частково січня 2017р.), решту оплат відповідач здійснив власними коштами, але частково - з порушенням строків.

Позивач, на підставі 8.2 договору, просить суд стягнути пеню у сумі 625 176,78 грн.; на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України - три проценти річних у сумі 103 673,65 грн., що нараховані за наступні періоди:

- на прострочені зобов`язання, що виникли у листопаді 2016 року за період з 27.12.2016 по 27.02.2017;

- на прострочені зобов`язання, що виникли у грудні 2016 року за період з 26.01.2017 по 30.03.2017;

- на прострочені зобов`язання, що виникли у січні 2017 року за період з 28.02.2017 по 27.08.2017 (пеня) та за період з 28.02.2017 по 15.11.2017 (3% річних);

- на прострочені зобов`язання, що виникли у лютому 2017 року за період з 28.03.2017 по 27.09.2017 (пеня) та за період з 28.03.2017 по 15.11.2017 (3% річних);

- на прострочені зобов`язання, що виникли у березні 2017 року за період з 26.04.2017 по 25.10.2017 (пеня) та за період з 26.04.2017 по 15.11.2017 (3% річних).

Також, позивач на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 361 315,22 грн., що нараховані за наступні періоди:

- на зобов`язання, що виникли у листопаді 2016 року за період з січня 2017 року по лютий 2017 року;

- на зобов`язання, що виникли у грудні 2016 року за період з лютого 2017 року по березень 2017 року;

- на зобов`язання, що виникли у січні 2017 року за період з березня 2017 року по листопад 2017 року;

- на зобов`язання, що виникли у лютому 2017 року за період з квітня 2017 року по листопад 2017 року;

- на зобов`язання, що виникли у березні 2017 року за період з травня 2017 року по листопад 2017 року.

Відповідачем було зроблено контррозрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних (додано до відзиву), з врахуванням того, що частина боргу в сумі 3 968 071,29 грн. була погашена згідно договору про організацію взаєморозрахунків та на цю суму не повинні були нараховуватися фінансові та штрафні санкції.

За результатами перевірки правильності здійсненого позивачем розрахунку пені, 3 % річних та інфляційних втрат, суд вважає правомірним нарахування позивачем пені та 3 % річних на зобов`язання, що виникли у жовтні-грудні 2016 року та частково у січні 2016 року, з урахуванням здійснених часткових оплат з простроченням строку власними коштами відповідача.

Разом з тим, нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат, на зобов`язання, що виникли у лютому - березні 2017р. та частково січні 2017р. , здійсненні позивачем без врахування суми коштів, що надійшли на підставі договору про організацію взаєморозрахунків.

Таким чином, перевіривши розрахунок позивача, контррозрахунок відповідача, та здійснивши власний розрахунок (з врахуванням контррозрахунку відповідача) пені, 3 % річних та інфляційних втрат на суми простроченого зобов`язання, що не були предметом регулювання за договором про організацію взаєморозрахунків , та були несвоєчасно оплачені відповідачем за рахунок власних коштів, з урахуванням ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України щодо пені, суд дійшов висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача 206 595,89 грн. пені, 29 513,70 грн. – інфляційних втрат та 73 255,52 грн. – 3% річних.

Згідно з ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач у відзиві визнав позовні вимоги частково (206 595,89 грн. пені, 29 513,70 грн. – інфляційних втрат та 73 255,52 грн. – 3% річних).

Відповідно до ч. 4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В даному випадку визнання відповідачем вказаних позовних вимог не суперечить законодавству та не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Проте, суд дійшов висновку зменшити розмір нарахованої пені на 50%, виходячи з наступного.

Відповідач у відзиві просить зменшити розмір штрафних санкцій належних до сплати до 10% від нарахованої суми.

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач зазначив, що:

- є комунальним підприємством, єдиним підприємством у місті Миргород та селищі Велика Багачка Полтавської області, яке надає послуги постачання, транспортування, розподілу та реалізації теплової енергії населенню, дитячим та лікувальним установам, бюджетним організаціям та іншим споживачам за тарифами, що регулюються державою відповідно до законодавства.

- підприємство отримувало природний газ, який використовувався виключно для виробництва теплової енергії, яка споживалася бюджетними установами/організаціями у 2016- 2017 році.

- доля теплової енергії, що споживається бюджетними установами/організаціями, у загальному обсязі виробленої теплової енергії, складає в опалювальний період 20%.

- всі кошти, які підприємство отримувало і отримує як оплату за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів, надходили на рахунки із спеціальним режимом використання, тому підприємство позбавлене права самостійно розпоряджатися грошовими коштами отриманими від виробничої діяльності.

- підприємство опинилося у дуже складній фінансовій ситуації, яка спричинена застосуванням у 2016 - 2018 роках економічно необґрунтованих тарифів, що не забезпечували відшкодування витрат на виробництво теплової енергії. В результаті несвоєчасного коригування тарифів та відтермінування їх введення, підприємство зазнало таких збитків: 2016 р. – 8,5 млн. грн., 2017 р.- 9,1 млн. грн., 2018 р. – 15,0 млн. грн. З 2016 року підприємство не отримує субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на відшкодування різниці в тарифах між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води та тарифами затвердженими органами державної влади.

- у зв’язку з відсутністю джерел відшкодування різниці в тарифах, у підприємства відсутні кошти на оплату спожитого природного газу, придбання матеріалів для проведення ремонту технологічного обладнання і мереж, на виконання заходів по підготовці теплового господарства до наступного опалювального періоду, на виплату зарплати працівника, сплату податків і зборів до бюджету тощо.

- основним фінансовим джерелом, з якого у 2017р. проводилася оплата за спожитий природний газ згідно Договору, були грошові кошти, отримані від реалізації теплової енергії бюджетним установам та організаціям, платіжна дисципліна яких є незадовільною.

- зважаючи на особливості здійснення господарської діяльності у сфері постачання та реалізації енергоносіїв, відповідач не може самостійно впливати на своєчасність розрахунків за отриманий природний газ.

Позивач проти клопотання відповідача про зменшення пені заперечує.

При вирішення клопотання відповідача про зменшення пені суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Судом встановлено, що відповідач не є кінцевим споживачем одержаного природного газу, здійснення відповідачем оплати за природний газ залежить виключно від розрахунків кінцевих споживачів. Прострочення оплати спричинено несвоєчасними розрахунками бюджетних організацій та неотримання своєчасної компенсації від держави різниці між тарифами на теплову енергію та її собівартістю, яка виникла у зв"язку зі зростанням ціни на газ, оскільки природний газ по договору постачається виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями. Несвоєчасна проведення розрахунків з позивачем пов"язана з тим, що бюджетні організації та населення несвоєчасно проводять розрахунки, а надходження коштів за результатами судового врегулювання спорів відбувається із затримками і не в повному обсязі.

Крім цього, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують понесення позивачем збитків або можливість їх понесення позивачем у зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов'язань.

Отже, враховуючи статус відповідача, соціальну спрямованість його діяльності по безперебійному забезпеченню тепловою енергією населення, підприємств, установ та організацій, який не є фактичним (кінцевим) споживачем газу, взявши до уваги майновий (фінансовий) стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, та баланс їх інтересів, значний розмір стягнутої суми боргу і значний розмір нарахованої і пред'явленої до стягнення пені та відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе грошових зобов'язань за договором постачання природного газу, ступінь виконання відповідачем зобов'язань за укладеним договором, суд визнав зазначені обставини винятковими та дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру пені на 50 %.

При цьому, при визначенні розміру (відсоткового співвідношення) зменшення пені суд керується своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, стягненню підлягає пеня у розмірі 103 297,95 грн. В іншій частині стягнення пені позов задоволенню не підлягає.

При вирішенні клопотання про зменшення розміру пені суд керувався практикою Верховного Суду, зокрема, постановою Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 923/536/18.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходи із наступного.

В матеріалах справи №917/693/19 наявне платіжне доручення № 7003395 від 11.04.2019р. про сплату судового збору в розмірі 16 352,50 грн.

Відповідно до п. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом враховано, що статтею 130 ГПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи часткове визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про повернення з Державного бюджету України на користь позивача 2320,24 грн. судового збору (50 % від суми обгрунтованих (без врахування зменшення розміру пені) позовних вимог у зв"язку з їх визнанням відповідачем).

Таким чином, на відповідача судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом, покладається частково в сумі 2320,24 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог за вирахуванням суми судового збору, що підлягає повернеюю позивачу з Державного Бюджету).

Керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Обласного комунального підприємства теплового господарства «Миргородтеплоенерго», місцезнаходження та поштовий індекс: 37600, Полтавська обл. м. Миргород, провул. Луговий,11, код 25682207 на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», місцезнаходження та поштовий індекс: 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, Код пеню у сумі 103 297,95 грн.; три проценти річних у сумі 73 255,52 грн.; інфляційні втрати у сумі 29513,70 грн., 2320,24 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Повернути Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (місцезнаходження та поштовий індекс: 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, Код ) 2320,24 грн. судового збору, сплаченого платіжним дорученням № 7003395 від 11.04.2019.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 20.08.19 р.

Суддя Киричук О.А.