УХВАЛА

про часткове задоволення скарги на бездіяльність начальника відділу

примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби

Міністерства юстиції України

м. Київ

20.08.2019Справа № 910/7149/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСУ"

про стягнення 2 834 215 685,68 грн.

Щодо розгляду скарги № 0017600/19-297 від 15.03.2019 року "На бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Романа Васильовича" Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

Суддя Котков О.В.

Представники учасників процесу:

від позивача (скаржника) Фурсов В.В. (адвокат);

від відповідача (боржника) Аністратенко О.О. (адвокат);

від органу державної виконавчої служби Васіна І.О. (представник за довіреністю).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.07.2017 року позов Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСУ" заборгованості у розмірі 2 834 215 685,68 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСУ" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2017 року, у справі №910/7149/17 залишено без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2017 року у справі №910/7149/17 - без змін.

27.12.2018 року на виконання вищезазначеного рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2017 року видано відповідний наказ.

18.03.2019 року через відділ діловодства суду надійшла скарга № 0017600/19-297 від 15.03.2019 року "На бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Романа Васильовича" Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", в якій скаржник просить суд:

- визнати бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Р.В. неправомірною;

- поновити права і захистити законні інтереси, що порушені бездіяльністю начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименком Р.В. під час невжиття заходів на виконання наказу у справі № 910/7149/17 виданого 27.12.2018 року Господарським судом міста Києва;

- зобов`язати начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Р.В. вжити заходів, щодо відкриття виконавчого провадження з виконання наказу у справі № 910/7149/17 виданого 27.12.2018 року Господарським судом міста Києва;

- зобов`язати начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Р.В. вжити передбачених законодавством заходів для виконання наказу у справі № 910/7149/17 виданого 27.12.2018 року Господарським судом міста Києва.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18.03.2019 року вказану скаргу передано на розгляд судді ОСОБА_1.

Розпорядженням В.о. керівника апарату № 05-23/522 від 18.03.2019 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/7149/17, у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 з посади судді.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2019 року вказану скаргу передано на розгляд судді Коткова О.В.

08.01.2019 року до Господарського суду міста Києва надійшов запит № 258/18 від 29.12.2018 року Північного апеляційного господарського суду про направлення матеріалів справи № 910/7149/17 до Північного апеляційного господарського суду для подальшого скерування до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, у зв`язку із надходженням касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 року Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСУ".

Згідно інформаційної системи Господарського суду міста Києва "Діловодство спеціалізованого суду" вбачається, що 14.01.2019 року матеріали справи № 910/7149/17 супровідним листом № 01-14.//30/19 від 14.01.2019 року направлено до Північного апеляційного господарського суду для подальшого скерування до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Станом на 20.03.2019 року матеріали справи № 910/7149/17 до суду не повертались.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2019 року відкладено вирішення питання про прийняття до розгляду скарги № 0017600/19-297 від 15.03.2019 року "На бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Романа Васильовича" Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до повернення матеріалів справи № 910/7149/17 до Господарського суду міста Києва.

Згідно інформаційної системи Господарського суду міста Києва "Діловодство спеціалізованого суду" вбачається, що 18.07.2019 року матеріали справи були повернуті до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2019 року розгляд скарги № 0017600/19-297 від 15.03.2019 року "На бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Романа Васильовича" Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" у справі № 910/7149/17 призначено на 06.08.2019 року.

В судовому засіданні 06.08.2019 року судом оголошувалася перерва.

06.08.2019 року через відділ діловодства суду від ТОВ «ЕСУ» надійшло клопотання б/н від 06.08.2019 року «Про залишення скарги без розгляду».

В обґрунтування вказаного клопотання ТОВ «ЕСУ» посилається на те, що 25.05.2019 року Головним державним виконавцем Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченком Д.Є. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/7149/17 від 27.12.2018 року. 26.07.2019 року постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2017 року та постанова Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 року у справі № 910/7149/17 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва, у зв`язку з чим 31.07.2019 року Головним державним виконавцем Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченком Д.Є. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва у даній справі.

13.08.2019 року через відділ діловодства суду від Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшло клопотання № 910/7149/17/20.3-03 від 12.08.2019 року про залишення скарги без розгляду.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що скаржником не додано доказів того, що він був позбавлений можливості реалізувати своє право на звернення до суду у 10-денний строк, після спливу строку встановленого Законом України «Про виконавче провадження» для прийняття державним виконавцем процесуального рішення.

Суд відмічає, що в судовому засіданні 20.08.2019 року були розглянуті клопотання б/н від 06.08.2019 року «Про залишення скарги без розгляду» ТОВ «ЕСУ» та № 910/7149/17/20.3-03 від 12.08.2019 року Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Вказані клопотання відхилені як безпідставні та необгрунтовані, про що судом постановлено протокольну ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання 20.08.2019 року.

Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні 20.08.2019 року підтримав доводи скарги та просив суд її задовольнити.

Представники відповідача (боржника) та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України просили суд скаргу залишити без розгляду.

Розглянувши подану скаргу, заслухавши пояснення представників скаржника у судовому засіданні, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, суд дійшов висновку про наявність підстав для її часткового задоволення,з огляду на наступне.

Вказана скарга обґрунтована тим, що 25.01.2019 року скаржником до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на примусове виконання було направлено наказ у справі № 910/7149/17 виданий 27.12.2018 року Господарським судом міста Києва про стягнення з ТОВ «ЕСУ» на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» 2 243 644 000,00 грн. заборгованості по номінальній вартості облігацій, 354 091 896,08 грн. заборгованості за відсотковим доходом по облігаціям, 119 161 233,75 грн. пені за прострочення зобов`язань по облігаціям, 92 370 304,05 грн. інфляційних втрат, 24 948 251,80 грн. - 3% річних у зв`язку з простроченням зобов`язань по облігаціям та 240 000,00 грн. витрат зі сплати судового збору

У поданій скарзі скаржник зазначає, що у зв`язку з тим, що ним не було отримано інформації від відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про прийняте рішення за результатами розгляду заяви від 25.01.2019 року вих. № 176-00/111 про примусове виконання рішення, скаржник звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Р.В. з приводу з`ясування обставин невідкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу суду, на що скаржнику було повідомлено, що заява від 25.01.2019 року вих. № 176-00/111 про примусове виконання рішення ще не розглянута та непередана на реєстрацію і автоматичний розподіл.

У відповідності до інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 15.03.2019 року вбачається, що в Автоматизованій системі виконавчого провадження інформація про відкриття виконавчого провадження чи про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання за результатами розгляду заяви АТ «Укрексімбанк» від 25.01.2019 року вих. № 176-00/111 про примусове виконання рішення відсутня.

На твердження скаржника, начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименком Р.В. у строк, що перевищує один місяць з дня отримання наказу у справі № 910/7149/17 виданого 27.12.2018 року Господарським судом м. Києва, не передано його для реєстрації та автоматичного розподілу в Автоматизованій системі виконавчого провадження, не передано державному виконавцю, що повинно бути зроблено не пізніше наступного робочого дня після його надходження, вказана бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Р.В. є грубим порушенням Закону України «Про виконавче провадження», Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 07.06.2017 року № 1829/5, Конституції України.

За ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" передбачено обов`язковість виконання судових рішень, невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" систему органів примусового виконання рішень становлять: Міністерство юстиції України; органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

За змістом ст. 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Частина 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» визначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських судів.

Акт державного органу - це юридична форма рішень цього органу, які спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, породжують певні правові наслідки і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Відповідно до п. 1 розділу I Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 року № 2432/5, автоматизована система виконавчого провадження (далі - Система) - комп`ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу.

Згідно п.п. 1-2 розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження державний або приватний виконавець (далі - Виконавець) після отримання виконавчого документа у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», приймає рішення про відкриття виконавчого провадження чи про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання. Виконавцем до Системи обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень.

В п. 3 розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження визначено, що відомості про проведення виконавчих дій вносяться до Системи одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія, або одночасно з виготовленням документа, яким оформлюється проведення виконавчої дії.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України. Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово. Інформація повинна містити відомості про час її розміщення.

Рішення виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. У разі тимчасової відсутності доступу до автоматизованої системи допускається виготовлення документів на паперових носіях з подальшим обов`язковим внесенням їх до автоматизованої системи не пізніше наступного робочого дня після відновлення її роботи (ч. 4 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження»).

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

У відповідності до п. 8 Розділу ІІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 року зареєстровані в установленому цими Правилами порядку документи розглядаються керівником органу державної виконавчої служби, приватним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після дня їх надходження. Не підлягають розгляду керівником органу державної виконавчої служби документи про відкриття виконавчого провадження. Такі документи не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації та автоматичного розподілу Системою передаються державному виконавцю.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Приписами ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначаються строки прийняття рішень виконавцями та вчинення виконавчих дій, відповідно до якої виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 11.07.2017 року у справі № 910/7149/17, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 року позов Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСУ" заборгованості у розмірі 2 834 215 685,68 грн.

27.12.2018 року на виконання вищезазначеного рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2017 року видано відповідний наказ.

25.01.2019 року скаржник засобами поштового зв`язку направив до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою № 176-00/111 від 25.01.2019 року «Про примусове виконання рішення», в якій просив прийняти до примусового виконання наказ Господарського суду міста Києва № 910/7149/17 від 27.12.2018 року та відкрити виконавче провадження. На підтвердження факту направлення вказаної заяви скаржник надав копії реєстру цінних листів від 25.01.2019 року, опису вкладення у цінний лист від 25.01.2019 року, фіскального чеку від 25.01.2019 року та накладної № 153.

Відтак, при розгляді даної скарги, суд встановив обставини звернення стягувача в порядку ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" з заявою до органу ДВС про примусове виконання судового рішення у даній справі.

У поданій скарзі скаржник вказав на відсутність інформації щодо відкриття виконавчого чи повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання за результатами розгляду заяви № 176-00/111 від 25.01.2019 року, що підтверджуються інформацією з автоматизованої системи виконавчого провадження за 15.03.2019 року.

В свою чергу, в судовому засіданні представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України просив скаргу залишити без розгляду, оскільки після отримання виконавчого документа, перевіривши чи відповідає він вимогам Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 24.05.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59209584, відтак, державний виконавець діяв в межах та у спосіб, що передбачений чинним законодавством.

Так, дійсно матеріалами справи підтверджується, що 24.05.2019 року головним державним виконавцем Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченком Д.Є. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/7149/17 від 27.12.2018 року.

Тобто, виходячи з вищевикладеного слідує, що постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/7149/17 від 27.12.2018 року було винесено майже через 4 (чотири) місяці після звернення скаржника до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою № 176-00/111 від 25.01.2019 року «Про примусове виконання рішення», що є порушенням ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України обов`язковість рішення суду визначено однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У ч.ч. 2, 4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном".

Відтак, присудженні до стягнення рішенням у даній справі грошові кошти, є майном в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, мирне володіння яким з моменту винесення наведеного рішення гарантується ст.ст. 1, 8, 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

При цьому, в рішеннях у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002 року та "Ясіуньєне проти Латвії" від 06.03.2003 року Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, гарантоване першим реченням частини першої статті 1 Протоколу № 1.

Тоді як, у даному випадку невиконання судового рішення призводить до порушення забезпечення права позивача на мирне володіння відповідним майном, гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Господарський суд вважає, що встановлена судом бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Р.В. щодо не передання для реєстрації та автоматичного розподілу в Автоматизованій системі виконавчого провадження заяви № 176-00/111 від 25.01.2019 року «Про примусове виконання рішення» порушує права стягувача на виконання рішення суду, яке гарантоване йому Конституцією України.

За приписами ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд констатує відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження відкриття відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавчого провадження з примусового виконання наказу суду № 910/7149/17 від 27.12.2018 року у строк встановлений в ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Тоді як, органом державної виконавчої служби у встановленому законом порядку доводів стягувача щодо порушення його прав не спростовано, доказів протилежного суду не надано.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З урахуванням викладеного, суд визнає бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Р.В. неправомірною.

Що стосується вимоги стягувача про поновлення права і захисту законних інтересів, що порушені бездіяльністю начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименком Р.В. під час невжиття заходів на виконання наказу у справі № 910/7149/17 виданого 27.12.2018 року Господарським судом міста Києва, зобов`язання вжити заходів щодо відкриття виконавчого провадження з виконання наказу у справі № 910/7149/17 виданого 27.12.2018 року Господарським судом міста Києва та зобов`язання вжити передбачених законодавством заходів для виконання наказу у справі № 910/7149/17 виданого 27.12.2018 року Господарським судом міста Києва суд зазначає наступне.

Як вже було встановлено судом, 24.05.2019 року головним державним виконавцем Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченком Д.Є. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 59209584 з виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/7149/17 від 27.12.2018 року.

Постановою Верховного Суду від 26.07.2019 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» задоволено частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 року та рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2017 року у справі № 910/7149/17 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

31.07.2019 року головним державним виконавцем Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченком Д.Є. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 59209584 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з скасуванням рішення, на підставі якого виданий наказ Господарського суду міста Києва № 910/7149/17 від 27.12.2018 року.

Враховуючи все вищенаведене у сукупності, господарський суд вважає, що скарга № 0017600/19-297 від 15.03.2019 року "На бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Романа Васильовича" Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в цій частині задоволенню не підлягає, з підстав наведених вище.

Керуючись ст.ст. 233, 235, 255, 339, 342, 345 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу № 0017600/19-297 від 15.03.2019 року "На бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Романа Васильовича" Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" у справі № 910/7149/17 - задовольнити частково.

2. Визнати бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Р.В. неправомірною.

3. В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили 20 серпня 2019 року.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку передбаченому ст.ст. 254, 255 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 28 серпня 2019 року.

Суддя О.В. Котков