РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.08.2019Справа № 918/321/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Зінчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Дочірнього підприємства «Оптіма-770-Р» Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Севенті Петроліум» (33024, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Соборна, буд. 442 Д; ідентифікаційний код: 30460899)

до Рівненської обласної державної адміністрації (33028, Рівненська обл., м. Рівне, майдан Просвіти, буд. 1; ідентифікаційний код: 13986712)

про визнання поновленим договору оренди

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

21.05.2018 до Господарського суду Рівненської області надійшла позовна заява Дочірнього підприємства «Оптіма-770-Р» Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Севенті Петроліум» з вимогами до Рівненської обласної державної адміністрації про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що Дочірнє підприємство «Оптіма-770-Р» Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Севенті Петроліум» є орендарем земельної ділянки загальною площею 0,5 гектара, що розташована на території Масевичівської селищної ради за межами населених пунктів Рокитнівського району Рівненської області, на підставі Договору оренди землі, який було укладено між сторонами на п`ять років з 23.06.2006 (моменту реєстрації договору) та відповідно до додаткової угоди № 12/12 від 11.05.2012 продовжено ще на п`ять років (до 22.05.2017).

Позивач зазначив, що він належним чином виконував умови Договору оренди землі, та маючи намір скористатися своїм переважним правом на укладання договору оренди земельної ділянки на новий строк, відповідно до частин 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» звернувся до Рівненської обласної державної адміністрації із заявою від 20.04.2017 № 72/1 про продовження строку дії Договору оренди землі, до якої було додано проект додаткової угоди від 20.04.2017 до Договору оренди землі.

Однак, відповідач станом на момент закінчення строку дії Договору оренди землі вказаний проект додаткової угоди не підписав, проте й не повідомив позивача про відмову в поновлені Договору оренди землі протягом місяця після закінчення строку його дії.

За таких обставин, зважаючи на те, що позивач продовжує користуватися земельною ділянкою, що є об`єктом оренди Договору оренди землі, після закінчення строку дії цього договору, належно виконує свої обов`язки за договором, та за відсутності письмового повідомлення орендодавця про відмову в поновлені договору протягом місяця після закінчення строку його дії, Договір оренди землі вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Відтак, на думку позивача, наявні всі підстави для визнання згідно із ст. 33 Закону України «Про оренду землі» поновленим спірного договору на строк 5-ть років, відповідно до додаткової угоди у наведеній у позовній заяві редакції.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 22.05.2018 позовну заяву Дочірнього підприємства «Оптіма-770-Р» Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Севенті Петроліум» направлено за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.2018 (суддя Сташків Р.Б.) відкрито провадження у справі №918/321/18; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 16.07.2018; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

13.07.2018 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав на те, що позивач маючи на меті реалізацію свого переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк, ініціював перед відповідачем питання про таке поновлення, скориставшись правовим механізмом, встановленим частинами 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі», що виключає застосування до спірних правовідносин положень частини 6 статті 33 вказаного Закону. Відповідач також зауважив, що позивачем було подано заяву на поновлення договору оренди землі із пропуском строку, встановленого спірним Договором, а також починаючи із грудня 2017 року позивач перестав сплачувати орендну плату, і за ним рахується заборгованість з орендної плати у сумі 13849 грн. Таким чином, оскільки при розгляді питання про поновлення договору оренди землі на новий строк сторони не дійшли згоди поновити договір на тих самих умовах, то позивач втратив своє переважне право на поновлення договору оренди землі.

У підготовчому засіданні 16.07.2019 судом було оголошено перерву до 22.08.2018.

26.07.2018 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що він продовжував користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди, належним чином виконував свої обов`язки щодо сплати орендної плати, а відповідачем не було надано письмового повідомлення про відмову у поновленні договору оренди землі протягом місяця після закінчення строку його дії.

01.08.2018 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначив, що станом на 01.07.2018 за позивачем рахується заборгованість з орендної плати за землю у сумі 36 900 грн., а також те, що спірна земельна ділянка надавалася в оренду для будівництва та обслуговування автозаправної станції, проте за інформацією Рокитнівської райдержадміністрації (лист № 2705/02-23/18 від 12.07.2018) на земельній ділянці, що передана в оренду відповідно до спірного Договору, відсутні об`єкти будівництва, що також підтверджує неналежне виконання умов Договору оренди землі.

Крім того, відповідач зазначив, що його лист-відповідь за № вих. № 3511/0/01-31/17 від 14.06.2017 і є запереченням у поновленні договору, оскільки рішення про поновлення за результатами розгляду заяви позивача не прийнято, додаткова угода не підписана.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.08.2018 закрито підготовче провадження у справі №918/321/18, справу призначено до судового розгляду по суті на 05.09.2018.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 у справі №918/321/18 відмовлено у задоволенні позову Дочірнього підприємства «Оптіма-770-Р» Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Севенті Петроліум».

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2018 у справі №918/321/18 рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 у справі №918/321/18 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 12.03.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 у справі №918/321/18 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2018 у справі №918/321/18 скасовано; справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Внаслідок проведеного автоматизованого розподілу справу №918/321/18 передано на розгляд судді Літвінової М.Є.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2019 суддею Літвіновою М.Є. прийнято до провадження справу №918/321/18; підготовче засідання призначено на 27.05.2019; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

10.05.2019 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав на те, що позивачем неналежним чином виконуються обов`язки за Договором оренди земельної ділянки від 14.03.2006 в частині сплати орендної плати та цільового використання земельної ділянки.

У підготовчому засіданні 27.05.2019 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 26.06.2019 та про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.06.2019 закрито підготовче провадження у справі №918/321/18, справу призначено до судового розгляду по суті на 22.07.2019 (з урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 15.07.2019).

У судовому засіданні 22.07.2019 судом було оголошено перерву до 05.08.2019.

У судовому зсіданні 05.08.2019 судом було оголошено перерву до 19.08.2019.

16.08.2019 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні, призначеному на 19.08.2019, за відсутності представника відповідача.

Представник позивача у судове засідання 19.08.2019 не з`явився, про призначене судове засідання повідомлявся належним чином за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (33024, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Соборна, буд. 442 Д), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 620.

Представник відповідача у судове засідання 19.08.2019 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 05.08.2019 та розпискою про оголошення перерви від 05.08.2019.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

14.03.2006 між Рокитнівською районною державною адміністрацією (орендодавець) та Дочірнім підприємством «Оптіма-770-Р» Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Севенті Петроліум» (орендар) укладено Договір оренди земельної ділянки, зареєстрований Рокитнівським районним відділом Рівненської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 23.06.2006 за № 03.

Відповідно до п. 1 Договору оренди земельної ділянки від 14.03.2006 орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,5 га, що розташована на території Масевичівської селищної ради за межами населених пунктів Рокитнівського району Рівненської області для будівництва та обслуговування АЗС.

Відповідно до п. 7 Договору оренди земельної ділянки від 14.03.2006 договір укладено на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Пунктом 8 Договору оренди земельної ділянки від 14.03.2006 сторони погодили, що за оренду земельної ділянки орендар сплачує орендодавцю орендну плату виключно у грошовій формі. Розмір орендної плати в рік складає 605,90 грн, що становить 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Річна орендна плата не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється чинним законодавством України.

Згідно з п. 18 Договору оренди земельної ділянки від 14.03.2006 передача земельної ділянки орендарю здійснюється після державної реєстрації цього договору за актом приймання-передачі.

Відповідно до п. 39 Договору оренди земельної ділянки від 14.03.2006 цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Судом встановлено, що за актом прийому-передачі земельної ділянки від 14.03.2006 відповідач передав, а позивач прийняв у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,5 га, що розташована на території Масевичівської селищної ради за межами населених пунктів Рокитнівського району Рівненської області.

Судом встановлено, що 11.05.2012 між сторонами було укладено Додаткову угоду №12/12 до Договору оренди земельної ділянки від 14.03.2006, якою сторони дійшли згоди внести зміни до вказаного договору оренди земельної ділянки та поновити його строком на 5 років. Зокрема, сторони встановили, що орендна плата становить 29 199,00 грн на рік.

Відповідно до п. 7 Додаткової угоди від 11.05.2012 додаткова угода набирає чинності після підписання сторонами та її державної реєстрації.

Судом встановлено, що Додаткова угода від 11.05.2012 була зареєстрована в управління Держкомзему у Рокитнівському районі Рівненської області, в реєстрі земель вчинено запис від 22.05.2012 №00042.

Таким чином, строк оренди земельної ділянки загальною площею 0,5 га, що розташована на території Масевичівської селищної ради за межами населених пунктів Рокитнівського району Рівненської області, було продовжено до 22.05.2017.

У позовній заяві позивач вказав на те, що маючи намір належним чином скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», позивач звернувся до Рівненської обласної державної адміністрації із заявою від 20.04.2017 №72/1 про продовження строку дії договору оренди земельної ділянки, надіславши також проект додаткової угоди до Договору оренди земельної ділянки від 14.03.2006 (копія заяви від 20.04.2017 №72/1 долучена позивачем до позовної заяви).

Судом встановлено, що листом вих. №3511/0/01-21/17 від 14.06.2017 відповідач повідомив позивача про необхідність подання останнім (з метою прийняття відповідачем рішення про поновлення договору оренди земельної ділянки) витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та довідки про відсутність заборгованості з податків, зборів, платежів, що контролюються органами доходів і зборів.

Листом вих. №109 від 23.08.2017 позивач повідомив відповідача про відсутність у нього можливості надати довідку про відсутність заборгованості (крім того, вимоги щодо надання даної довідки не передбачені законодавством) та повідомив про направлення відповідачу витяг з технічної документації про НГО №20 від 24.03.2017; при цьому, позивач просив прийняти рішення щодо продовження строку оренди земельної ділянки виключно за тими документами, які наявні у відповідача.

Судом встановлено, що листом вих. №3295/04/2-05/17 від 29.12.2017 Департамент екології та природних ресурсів Рівненської обласної державної адміністрації повідомив позивача, що відповідно до ст. 33 Закону України «Про оренду землі» орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

Оскільки заява щодо продовження дії Договору оренди земельної ділянки від 14.03.2006 була подана з порушенням термінів, встановлених законом, вказану заяву позивача (від 20.04.2017 №72/1) залишено без прийняття відповідного рішення.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказав на те, що на підставі Договору оренди від 14.03.2006 і додаткової угоди №12/12 від 11.05.2012 він з 23.06.2006 є орендарем земельної ділянки загальною площею 0,5 гектара, розташованої на території Масевичівської селищної ради за межами населених пунктів Рокитнівського району Рівненської області, належним чином виконував умови цього договору та, маючи намір скористатися переважним правом на укладання договору оренди земельної ділянки на новий строк, відповідно до частин 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» звернувся до Рівненської ОДА із заявою від 20.04.2017 №72/1 про продовження строку дії договору оренди землі, до якої було додано проект додаткової угоди від 20.04.2017 до договору оренди землі.

Проте, орендодавець станом на момент закінчення строку дії договору оренди від 14.03.2006 вказаний проект додаткової угоди не підписав, а також не повідомив орендаря про відмову в поновлені договору оренди землі протягом місяця після закінчення строку його дії. Зважаючи на те, що позивач продовжує користуватися земельною ділянкою, що є об`єктом оренди за договором оренди від 14.03.2006, після закінчення строку дії цього договору, належно виконує свої обов`язки за договором, та за відсутності письмового повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору протягом місяця після закінчення строку його дії, договір оренди землі вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 у справі №918/321/18 відмовлено у задоволенні позову Дочірнього підприємства «Оптіма-770-Р» Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Севенті Петроліум».

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2018 у справі №918/321/18 рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 у справі №918/321/18 залишено без змін.

Рішення та постанова мотивовані положеннями статей 6, 16, 416, 641, 642 Цивільного кодексу України та частин 1-6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», з посиланням на які суди дійшли висновку про те, що оскільки орендарем (позивачем) було ініційовано механізм поновлення строку договору оренди, встановлений саме частинами 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі», внаслідок чого сторони розпочали процедуру узгодження розміру орендної плати (зокрема, відповідачем було витребувано від позивача витяг з технічної документації про нормативно грошову оцінку спірної земельної ділянки для встановлення розміру орендної плати), за результатами якої не було досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов договору та наданий позивачем проект додаткової угоди відповідачем як орендодавцем не був підписаний, тому посилання позивача на частину 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» (автоматична пролонгація договору оренди) як на підставу позовних вимог є необґрунтованим та спростовується матеріалами справи. При цьому суди виходили зі встановлених обставин порушення позивачем умов використання земельної ділянки щодо її забудови, визначених пунктами 13-15 договору оренди від 14.03.2006, що є підставою для припинення права користування земельною ділянкою, а також з обставин здійснення останнього платежу (орендна плата) в січні 2017 року за грудень 2016 року, що свідчить про неналежне виконання позивачем обов`язків за договором оренди землі та обумовлене цим припинення переважного права орендаря на укладення договору оренди землі.

Постановою Верховного Суду від 12.03.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 у справі №918/321/18 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2018 у справі №918/321/18 скасовано; справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу №918/321/18 на новий розгляд, Верховний Суд погодився з висновком судів попередніх інстанцій про припинення переважного права позивача на укладення договору оренди землі на новий строк внаслідок недосягнення домовленості щодо усіх істотних умов договору, оскільки відповідна додаткова угода про продовження строку дії договору не була укладена та наданий позивачем проект додаткової угоди орендодавцем не був підписаний, тобто оферта позивача відповідачем не була прийнята (акцептована).

Водночас, Верховний Суд визнав помилковим подальший висновок апеляційного суду про необґрунтованість посилання орендаря на частину 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» (автоматична пролонгація договору оренди) як на підставу позовних вимог, який (висновок) мотивований реалізацією позивачем механізму, передбаченого саме частинами 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Зокрема, Верховний Суд вказав на те, що незважаючи на припинення переважного права позивача на укладення договору оренди землі на новий строк, передбаченого частин 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі», позивач правомірно звернувся за судовим захистом свого порушеного права на поновлення договору оренди від 14.03.2006 на той самий строк і на тих самих умовах, тобто в порядку частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки Рівненська ОДА протягом місяця після закінчення строку дії цього договору (в період з 22.05.2017 по 22.06.2017) не висловила письмових заперечень щодо поновлення договору оренди землі.

Верховний Суд у постанові від 12.03.2019 у справі №918/321/18 зазначив, що судами попередніх інстанцій не спростовано доводи скаржника про те, що після закінчення строку дії договору оренди від 14.03.2006 позивач належним чином виконував та продовжує виконувати свої обов`язки за договором, зокрема своєчасно та в повному обсязі сплачував орендну плату.

При цьому судами безпідставно залишено поза увагою та без надання належної правової оцінки наявні у справі копії платіжних доручень від 22.02.2017 №81, від 14.03.2017 №8394, від 24.04.2017 №8505, від 19.05.2017 №8481, від 30.06.2017 №8519, від 14.07.2017 №8563, від 16.08.2017 №8512, від 27.09.2017 №8533 та від 20.10.2017 №8549 (а.с.23-32 том 1), з яких вбачається внесення позивачем орендної плати за січень-вересень 2017 року, тобто за період як до, так і після закінчення строку дії договору оренди від 14.03.2006.

Наведене не виключає помилковість висновку місцевого та апеляційного господарських судів про те, що останній платіж (орендна плата) було здійснено в січні 2017 року за грудень 2016 року, а докази здійснення оплати за 2017 рік в матеріалах справи відсутні.

Також, Верховний Суд визнав помилковим посилання судів першої та апеляційної інстанцій на пункт 4 частини 1 статті 416 ЦК України в обґрунтування висновку про порушення орендарем умов використання земельної ділянки (в частині здійснення її забудови), оскільки вказана правова норма регулює відносини користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) а тому не поширюється на спірні орендні правовідносини, вичерпно врегульовані Законом України "Про оренду землі" як спеціальним законом. Тим більше, що договір оренди від 14.03.2006 не визначає обов`язку орендаря щодо забудови земельної ділянки у певний строк.

Відповідно до ч. 5 ст. 310 Господарського процесуального кодексу України висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом частини 2 статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Законом України «Про оренду землі» визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, а статтею 13 передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1- 5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми).

Позивач у поданій до суду позовній заяві посилається як на норми ч.ч. 1-5 ст. 33, так і на норми ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що для застосування положень частини 1 статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належним чином виконує свої обов`язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення із проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

Водночас, частиною 6 статті 33 зазначеного Закону врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору).

При цьому необхідно звернути увагу, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі.

Відсутність такого заперечення, як уже зазначалося, може мати прояв у "мовчазній згоді".

У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах. Щодо прав та обов`язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною статті 33 Закону України «Про оренду землі», і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті.

У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець, у свою чергу, в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 Закону України «Про оренду землі». При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді.

Правову позицію щодо розрізнення цих підстав було сформульовано Верховним Судом України, зокрема у постанові від 25.02.2015 у справі № 6-219цс14 і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц.

Отже, підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки, передбачені у частинах 1- 5 і частині 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», не пов`язані одна з іншою.

Як встановлено судом, строк дії Договору оренди земельної ділянки від 14.03.2006 було продовжено до 22.05.2017 шляхом укладення Додаткової угоди від 11.05.2012.

Як встановлено судом, маючи намір належним чином скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», позивач звернувся до Рівненської обласної державної адміністрації із заявою від 20.04.2017 №72/1 про продовження строку дії договору оренди земельної ділянки, надіславши також проект додаткової угоди до Договору оренди земельної ділянки від 14.03.2006.

Як встановлено судом, листом вих. №3511/0/01-21/17 від 14.06.2017 відповідач повідомив позивача про необхідність подання останнім (з метою прийняття відповідачем рішення про поновлення договору оренди земельної ділянки) витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та довідки про відсутність заборгованості з податків, зборів, платежів, що контролюються органами доходів і зборів.

Як встановлено судом, листом вих. №109 від 23.08.2017 позивач повідомив відповідача про відсутність у нього можливості надати довідку про відсутність заборгованості (крім того, вимоги щодо надання даної довідки не передбачені законодавством) та повідомив про направлення відповідачу витяг з технічної документації про НГО №20 від 24.03.2017; при цьому, позивач просив прийняти рішення щодо продовження строку оренди земельної ділянки виключно за тими документами, які наявні у відповідача.

За наведених обставин вбачається, що позивачем (орендарем) було порушено процедуру реалізації переважного права на поновлення договору відповідно до вимог частин 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі», зокрема позивачем не дотримано 60-денний термін, передбачений пунктом 7 Договору оренди земельної ділянки від 14.03.2006 для звернення до відповідача із заявою про намір продовжити дію цього договору.

Водночас, оскільки нормативна грошова оцінка земель - основа для визначення розміру орендної плати, її зміна є підставою для перегляду розміру орендної плати в процесі узгодження з орендарем усіх істотних умов договору, а не підставою для відмови у поновленні договору оренди саме через ненадання витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 641, 642 Цивільного кодексу України визначено порядок пропозиції до укладення договору (оферта) та її прийняття (акцепт). Так, пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. А відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Таким чином, суд дійшов висновку про припинення переважного права позивача на укладення договору оренди землі на новий строк внаслідок недосягнення домовленості щодо усіх істотних умов договору, оскільки відповідна додаткова угода про продовження строку дії договору не була укладена та наданий позивачем проект додаткової угоди відповідачем не був підписаний, тобто оферта позивача відповідачем не була прийнята (акцептована).

Водночас, Верховний Суд у постанові від 12.03.2019 у справі №918/321/18 вказав на те, що незважаючи на припинення переважного права позивача на укладення договору оренди землі на новий строк, передбаченого частин 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі», позивач правомірно звернувся за судовим захистом свого порушеного права на поновлення договору оренди від 14.03.2006 на той самий строк і на тих самих умовах, тобто в порядку частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки Рівненська ОДА протягом місяця після закінчення строку дії цього договору (в період з 22.05.2017 по 22.06.2017) не висловила письмових заперечень щодо поновлення договору оренди землі.

Як зазначалось судом, частиною 6 статті 33 зазначеного Закону врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: 1) користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і 2) відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору).

При цьому необхідно звернути увагу, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі.

У постанові Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №385/1446/16-ц викладено правову позицію про те, що для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів:

1) орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою,

2) орендар належно виконує свої обов`язки за договором;

3) відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди;

4) сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Як встановлено судом, строк дії Договору оренди земельної ділянки від 14.03.2006 було продовжено до 22.05.2017 шляхом укладення Додаткової угоди від 11.05.2012.

При цьому, матеріали справи не місять доказів повернення позивачем орендованої земельної ділянки на умовах Договору оренди земельної ділянки від 14.03.2006 відповідачу (орендодавцю) (в тому числі акту повернення з оренди земельної ділянки), та між сторонами відсутній спір щодо фактичного перебування у користуванні позивача земельної ділянки, яка є предметом оренди за вказаним договором.

За таких обставин, враховуючи, що сторонами спору не заперечується фактичне користування позивачем (орендарем) земельною ділянкою загальною площею 0,5 га, що розташована на території Масевичівської селищної ради за межами населених пунктів Рокитнівського району Рівненської області, суд дійшов висновку, що орендар (позивач у даній справі) продовжує користуватися орендованою ним на підставі Договору оренди земельної ділянки від 14.03.2006 земельною ділянкою після закінчення строку дії вказаного договору.

Що стосується належного виконання позивачем (орендарем) своїх зобов`язань за Договором оренди земельної ділянки від 14.03.2006, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п.п. 13, 14, 15 Договору оренди земельної ділянки від 14.03.2006 земельна ділянка передається в оренду для будівництва та обслуговування АЗС; цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування АЗС; умови збереження стану об`єкта оренди - використання земельної ділянки відповідно до її цільового призначення.

Пунктом 28 Договору оренди земельної ділянки від 14.03.2006 встановлені обов`язки орендаря, а саме: - використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення; - своєчасно сплачувати орендну плату; - додержуватися екологічної безпеки, землекористування, державних стандартів, проектних рішень, інших чинних правил і норм щодо користування земельною ділянкою; - забезпечити вільний доступ для прокладання нових, ремонту та експлуатації існуючих інженерних мереж та споруд на них, що знаходяться в межах закріплюваної за ним території; - забезпечити охорону та збереження якості землі відповідно до вимог законодавства України; - забезпечити вільний доступ до земельної ділянки представникам органів державного управління, місцевого самоврядування, органів нагляду і контролю; - відшкодувати орендодавцю шкоду, заподіяну внаслідок дій (бездіяльності) орендаря, які призвели до погіршення якості земельної ділянки; - повернути змелену ділянку орендодавцю у стані, придатному для її подальшого використання після припинення або розірвання даного договору; - протягом 10 днів після набрання чинності цим договором обчислити суму орендної плати у порядку, визначеному законодавством України, і подати такий розрахунок і копію цього договору до відповідного податкового органу за місцем розташування земельної ділянки, у строки, встановлені законодавством України, звітувати перед відповідним податковим органом про сплату орендної плат.

Заперечуючи проти задоволення позову у даній справі, відповідач вказав на те, що позивачем не дотримано цільове використання земельної ділянки, оскільки АЗС та спірній земельній ділянці так і не збудована.

Зокрема, як вбачається з листа Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області вих. №2705/02-23/18 від 12.07.2018, копія якого долучена відповідачем до матеріалів справи, на земельній ділянці, що передана в оренду, відсутні об`єкти будівництва.

Втім, суд зазначає, що умовами Договору оренди земельної ділянки від 14.03.2006 не встановлено строку будівництва АЗС, з огляду на що відсутні підстави стверджувати, що позивачем не виконуються умови вказаного договору оренди землі в частині цільового використання земельної ділянки.

Більш того, направляючи на новий розгляд справу №918/321/18 Верховний Суд у постанові від 12.03.2019 визнав помилковим посилання судів першої та апеляційної інстанцій на пункт 4 частини 1 статті 416 ЦК України в обґрунтування висновку про порушення орендарем умов використання земельної ділянки (в частині здійснення її забудови), оскільки вказана правова норма регулює відносини користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) а тому не поширюється на спірні орендні правовідносини, вичерпно врегульовані Законом України "Про оренду землі" як спеціальним законом. Тим більше, що договір оренди від 14.03.2006 не визначає обов`язку орендаря щодо забудови земельної ділянки у певний строк.

При цьому, позивачем долучено до матеріалів справи копії платіжних доручень про сплату позивачем орендної плати за грудень 2016 року - жовтень 2017 року, тобто і за період після закінчення строку дії Договору оренди земельної ділянки від 14.03.2006.

У листі Головного управління ДФС у Рівненській області Державної фіскальної служби України вих. №5127/9/17-00-17-16 від 06.08.2018, копія якого долучена відповідачем до матеріалів справи, зазначено, що за земельну ділянку площею 0,5 га на території Масевицької сільської ради Рокитнівського району (кадастровий номер :04 :002:006 ) у 2017 року (в період з травня по жовтень) сплачено до бюджету орендної плати за землю в загальній сумі 28621,68 грн. З листопада 2017 року по даний час податок за використання земельної ділянки не сплачувався.

Як вбачається з листа Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області вих. №2705/02-23/18 від 12.07.2018, копія якого долучена відповідачем до матеріалів справи, відповідно до інформації Головного управління ДФС у Рівненській області станом на 01.07.2018 за Дочірнім підприємством «Оптіма-770-Р» Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Севенті Петроліум» рахується заборгованість 36,9 тис. грн.

Суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17, прийнятій у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду, викладений, зокрема і такий правовий висновок:

«Частиною 6 статті 33 зазначеного Закону врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору). При цьому необхідно звернути увагу, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі.»

Наведене дає підстави стверджувати, що обставини належного виконання орендарем умов договору земельної ділянки (зокрема, щодо сплати орендних платежів) повинні досліджуватися та встановлюватися станом на дату закінчення строку дії договору оренди.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач (орендар) як до дати закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки, так і після продовжував сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою.

При цьому, приймаючи від позивача орендні платежі, відповідачем не висловлювалися будь-які заперечення щодо безпідставної їх сплати.

Суд зазначає, що ані з листа Головного управління ДФС у Рівненській області Державної фіскальної служби України вих. №5127/9/17-00-17-16 від 06.08.2018, ані з листа Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області вих. №2705/02-23/18 від 12.07.2018 не вбачається наявності заборгованості позивача зі сплати орендних платежів станом на дату закінчення строку дії договору оренди.

Інформація про те, що станом на 01.07.2018 за Дочірнім підприємством «Оптіма-770-Р» Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Севенті Петроліум» рахується заборгованість 36,9 тис. грн. (відповідно до листа Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області вих. №2705/02-23/18 від 12.07.2018) не свідчить про те, що орендарем (позивачем) не належним чином виконувались обов`язки зі сплати орендної плати станом на дату закінчення строку дії договору оренди (22.05.2017) та протягом періоду, в якому відповідач (орендодавець) мав право висловити заперечення щодо продовження строку дії договору оренди (протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі), а також, що у позивача наявна заборгованість зі сплати орендних платежів саном на дату розгляду справи у суді (19.08.2019).

За наведених обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість тверджень відповідача про неналежне виконання позивачем обов`язків за Договором оренди земельної ділянки від 14.03.2006.

Суд зазначає, що у контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах.

Щодо прав та обов`язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною статті 33 Закону України «Про оренду землі», і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті.

Як встановлено судом, строк дії Договору оренди земельної ділянки від 14.03.2006 було продовжено до 22.05.2017 шляхом укладення Додаткової угоди від 11.05.2012.

Таким чином, враховуючи положення ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», відповідач мав право висловити заперечення щодо продовження строку дії договору оренди на тих самих умовах і на той самий строк до 23.06.2018 (в тому числі й у зв`язку з неналежним виконанням позивачем обов`язків за договором - сплати орендних платежів, цільового використання земельної ділянки, тощо).

Матеріали справи не містять доказів висловлення відповідачем протягом одного місяця від дати закінчення строку дії Договору оренди земельної ділянки від 14.03.2006 будь-яких заперечень щодо продовження дії вказаного договору на тих самих умовах і на той самий строк.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначив, що його лист-відповідь за № вих. № 3511/0/01-31/17 від 14.06.2017 і є запереченням у поновленні договору, оскільки рішення про поновлення за результатами розгляду заяви позивача не прийнято, додаткова угода не підписана.

Втім, суд вважає вказані твердження відповідача безпідставними, так як з вказаного листа не вбачається безумовних заперечень відповідача щодо продовження строку оренди та, водночас, викладене в ньому стосується процедури поновлення договору оренди на підставі ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (відповідач вказав на необхідність позивачу надати додаткові документи для прийняття рішення про поновлення договору оренди).

Отже, наведеними обставинами судом встановлено, що позивач (орендар) продовжував користуватися земельною ділянкою після закінчення строку Договору оренди земельної ділянки від 14.03.2006, а відповідачем (орендодавцем) не було висловлено будь-яких заперечень (в тому числі й у зв`язку з неналежним виконанням орендарем зобов`язань зі сплати орендних платежів, цільового використання земельної ділянки, тощо) протягом одного місяця від дати закінчення строку дії договору оренди щодо його поновлення на тих самих умовах та на той самий строк.

Суд зазначає, що у подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець, у свою чергу, в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 Закону України «Про оренду землі». При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді.

Поновлення договору оренди землі в судовому порядку у передбачений статтею 33 Закону України "Про оренду землі" спосіб вимагає укладення додаткової угоди між сторонами, як єдиної підстави продовження орендних правовідносин, що безпосередньо випливає зі змісту зазначеної правової норми.

Належним способом захисту порушеного права у цьому випадку є позов про визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту, оскільки сама по собі вимога про визнання договору оренди землі поновленим за своєю суттю є встановленням факту, який має юридичне значення, і не може забезпечити захисту порушеного права позивача в силу імперативного припису про обов`язковість оформлення поновлення договору оренди саме шляхом укладення додаткової угоди, що, власне, і може бути предметом розгляду в суді (частина 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі")

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №910/9044/18.

Як вбачається з поданої позивачем позовної заяви, позивач просить суд визнати поновленим Договір оренди земельної ділянки від 14.03.2006 на строк 5 років на тих самих умовах відповідно до Додаткової угоди у редакції, викладеної у прохальній частині позовної заяви.

Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.06.2019 у справі №910/9044/18, так як передбачає визнання укладеною в судовому порядку додаткову угоду до Договору оренди земельної ділянки від 14.03.2006 із викладенням її змісту.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову Дочірнього підприємства «Оптіма-770-Р» Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Севенті Петроліум» до Рівненської обласної державної адміністрації про визнання поновленим Договору оренди земельної ділянки від 14.03.2006 в редакції додаткової угоди.

При цьому, редакція вказаної додаткової угоди надсилалась відповідачу для підписання та її зміст не змінює будь-яких умов Договору оренди земельної ділянки від 14.03.2006 окрім строку оренди - 5 років (той самий строк, що був встановлений у Договорі оренди земельної ділянки від 14.03.2006 при його укладенні).

Тобто, позовні вимоги позивача спрямовані на захист своїх порушених прав шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки (на тих самих умовах та на той самий строк).

Разом з тим, як вбачається з редакції додаткової угоди, викладеної у прохальній частині позовної заяви, в ній міститься дата укладення - 20.04.2017; у п. 2 зазначено, що додаткова угода набирає чинності після підписання сторонами та скріплення печатками; у п. 4 зазначено, що додаткову угоду складено у 3-х примірниках, що мають однакову юридичну силу.

Суд зазначає, що в силу положень ч. 2 ст. 187 Господарського кодексу України днем укладення спірного договору є день набрання чинності цим рішенням суду.

Відтак, встановлення дати укладення додаткової угоди та умови про її набрання чинності є необгрунтованими.

Щодо зазначення у проекті договору осіб, що підписують договір від імені сторін, суд зазначає, що дані особи вказуються у випадку добровільного укладення договору (підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення печатками тощо), тоді-як у разі визнання укладеним договору в судовому порядку відсутні підстави зазначення осіб, що діють від імені юридичної особи, так як укладення договору здійснюється не шляхом підписання договору на підставі волевиявлення обох сторін в особі уповноважених представників.

Судом встановлено, що при звернення з даним позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1762,00 грн., за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2018 - судовий збір у розмірі 2653,00 грн, за подання касаційної скарги у даній справі - судовий збір у розмірі 3524,00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями, наявними в матеріалах справи.

Таким чином, оскільки на новому розгляді суд дійшов висновку про задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви до суду першої інстанції, судовий збір за подання апеляційної скарги та судовий збір за подання касаційної скарги підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у зв`язку з задоволенням позову.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 238-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

1. Позов Дочірнього підприємства «Оптіма-770-Р» Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Севенті Петроліум» задовольнити.

2. Визнати поновленим Договір оренди земельної ділянки від 14.03.2006, зареєстрований Рокитнівським районним відділом Рівненської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 23.06.2006 за № 03, відповідно до Додаткової угоди у наступній редакції:

«ДОДАТКОВА УГОДА

до Договору оренди земельної ділянки від 14.03.2006, зареєстрованого Рокитнівським районним відділом Рівненської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» за № 03.

Рівненська обласна державна адміністрація (, місцезнаходження: м. рівне, Майдан Просвіти, 1), далі - «орендодавець», з однієї сторони, та

Дочірнє підприємство «Оптіма-770-Р» Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Севенті Петроліум» (, місцезнаходження: м. Рівне, вул. Соборна, буд. 442 Д) далі - «орендар», з іншої сторони

уклали цю Додаткову угоду до Договору оренди земельної ділянки від 14.03.2006, зареєстрованого Рокитнівським районним відділом Рівненської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» від 23.06.2006 за № 03, про наступне:

1. Сторони домовилися продовжити термін дії Договору оренди земельної ділянки від 14.03.2006, зареєстрованого Рокитнівським районним відділом Рівненської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» від 23.06.2006 за № 03, строком на 5 (п`ять) років.

2. Додаткова угода діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за основним договором.

3. По питаннях, не визначених Додатковою угодою, сторони керуються чинним законодавством.

4. Дана Додаткова угода є невід`ємною частиною Договору оренди земельної ділянки від 14.03.2006, зареєстрованого Рокитнівським районним відділом Рівненської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» від 23.06.2006 за № 03».

3. Стягнути з Рівненської обласної державної адміністрації (33028, Рівненська обл., м. Рівне, майдан Просвіти, буд. 1; ідентифікаційний код: 13986712) на користь Дочірнього підприємства «Оптіма-770-Р» Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Севенті Петроліум» (33024, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Соборна, буд. 442 Д; ідентифікаційний код: 30460899) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн 00 коп., судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн 00 коп., судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 3524 (три тисячі п`ятсот двадцять чотири) грн 00 коп.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Відповідно до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Згідно з підпунктом 17.5 пункту 17 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 28.08.2019 року.

Суддя М.Є. Літвінова