УХВАЛА

29 серпня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/19932/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Мамалуя О.О.

розглянув матеріали касаційної скарги громадської організації "Львівська обласна організація фізкультурно-спортивного товариства "Динамо "України" (далі - Громадська організація)

на рішення господарського суду міста Києва від 08.08.2018 (суддя Омельченко Л.В.) та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2019 (головуючий суддя Верховець А.А., судді Чорногуз М.Г. і Тищенко А.І.)

зі справи №910/19932/17

за позовом заступника військового прокурора Західного регіону України (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі:

1) Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі - Адміністрація);

2) Львівського прикордонного загону (в/ч 2144; далі - Львівський ПЗ);

3) Мостиського прикордонного загону (в/ч 1494; далі - Мостиський ПЗ)

до: 1) Львівської обласної ради (далі - Рада);

2) Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства (далі - Управління);

3) Громадської організації

про визнання незаконним і скасування рішення Львівської обласної ради та визнання недійсним договору.

За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги Суд

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про визнання незаконним і скасування рішення Ради від 09.10.2012 № 599 (далі - Рішення № 599) та визнання недійсним договору від 25.10.2012 № 44 (далі - Договір № 44).

Позов обґрунтовано тим, що Рішенням №599 у користування суб`єкту господарювання - Громадській організації надано землі, на які розповсюджується прикордонний режим з усіма визначеними законодавством обмеженнями. Відтак Рішення № 599 та укладений на підставі нього Договір №44 суперечать приписам статті 22 Закону України "Про державний кордон" та статтям 20, 77 Земельного кодексу України.

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.08.2018, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2019: позов задоволено; визнано недійсним та скасовано рішення ХХІІ сесії VI скликання Ради (Рішення №599); визнано недійсним Договір № 44; стягнуто з Ради на користь Військової прокуратури Західного регіону України 1 600 грн. суд збору; стягнуто з Управління на користь названої прокуратури 800 грн. судового збору; стягнуто з Громадської організації на користь названої прокуратури 800 грн. судового збору.

Рішення і постанову мотивовано: прийняттям Рішення № 599 всупереч статтям 1, 22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання", статті 115 Земельного кодексу України та статті 22 Закону України "Про державний кордон України"; укладенням Договору № 44 за суперечності його умов та змісту статтям 1, 22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання", статті 115 Земельного кодексу України та статті 22 Закону України "Про державний кордон України", у зв`язку з чим цей договір визнається недійсним на підставі частини першої статті 203, статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

У касаційній скарзі до Верховного Суду Громадська організація, зазначаючи про безпідставність і незаконність оскаржуваних судових рішень, порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати відповідні судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові, а судовий збір за подання касаційної скарги стягнути з позивачів.

Згідно з доводами касаційної скарги:

- суди попередніх інстанцій не з`ясували підстав для представництва Прокурором інтересів Адміністрації, Львівського ПЗ і Мостиського ПЗ у господарських судах;

- помилковим є висновок господарських судів про наявність у органів Держприкордонслужби права постійного користування землею прикордонної смуги;

- судами попередніх інстанцій помилково не застосовано у даній справі позовну давність;

- помилковим є також висновок судів попередніх інстанцій про неможливість ведення мисливського господарства у прикордонній смузі у зв`язку із забороною полювання;

- апеляційним господарським судом застосовано до спірних правовідносин нерелевантні і нечинні нормативні акти;

- судами порушено право Громадської організації на мирне володіння своїм майном та не взято до уваги відсутність обґрунтування Прокурором суспільного інтересу;

- суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, - статтю 1311 Конституції України, статтю 23 Закону України "Про прокуратуру", статті 92, 115, 123, 125, 126 Земельного кодексу України, статті 1, 21, 22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання", статтю 22 Закону України "Про Державний кордон України", статті 261, 267 ЦК України, статтю 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", постанову Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1147 "Про прикордонний режим", а також норми процесуального права.

Адміністрація у відзиві на касаційну скаргу зазначає, що касаційна скарга є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду та постанова суду апеляційної інстанції у цій справі є законними, обґрунтованими та такими, що прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, зокрема вказує, що: надання Радою мисливських угідь у користування Громадській організації порушує права Державної прикордонної служби України в силу приписів 3 Закону України "Про використання земель оборони" та перешкоджає здійсненню Державною прикордонною службою України обов`язку з охорони державного кордону України, передбаченого Законом України "Про Державну прикордонну службу України" та Законом України "Про державний кордон України"; вказані землі взагалі не були передані місцевим радам; надання у користування мисливських угідь порушує інтереси держави в особі Львівського ПЗ; Прокурором не порушено вимоги щодо позовної давності, - та просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. А також просить справу розглядати за участі представника Адміністрації.

Прокурор у відзиві на касаційну скаргу зазначає, що у задоволенні касаційної скарги слід відмовити, а оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, ухваленими відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, зокрема вказує, що: у даному випадку Прокурор діяв правомірно та обґрунтовано згідно з пунктом 3 статті 1311 Конституції України, а саме звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Адміністрації, Львівського ПЗ, Мостиського ПЗ як органів, уповноважених здійснювати функції у спірних правовідносинах, оскільки вказані органи належним чином не здійснили захист інтересів держави представницькими засобами; оскільки Рішення № 599, прийняте з порушенням статті 3 Закону України "Про використання земель оборони", статей 22, 23 Закону України "Про державний кордон України" та пунктів 9, 21 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 №1147, то Договір № 44, який укладено на виконання вказаного рішення, підлягає визнанню недійсним на підставі частини першої статті 203 ЦК України; позовна давність для звернення до суду Прокурора з даним позовом не спливла, позов про визнання незаконним і скасування Рішення №599 та визнання недійсним Договору №44 подано у межах позовної давності, - та просить рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

У відзиві на касаційну скаргу Мостиський ПЗ заперечує в повному обсязі проти доводів касаційної скарги, оскільки вимоги Громадської організації не ґрунтуються на законі, є безпідставними та не підлягають задоволенню, і просить касаційну скаргу Громадської організації залишити без задоволення, а судові рішення - без змін. Також у відзиві на касаційну скаргу Мостиський ПЗ просить справу розглядати за участі його представника.

Львівський ПЗ у відзиві на касаційну скаргу зазначає, що: позовні вимоги не визнає повністю і вважає їх необґрунтованим, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню; касаційна скарга є безпідставною, а рішення судів попередніх інстанцій - законними і обґрунтованими, та просить: касаційну скаргу залишити без задоволення; рішення господарського суду міста Києва від 08.08.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2019 залишити без змін; справу розглядати за участю представника Львівського ПЗ.

Рада у відзиві на касаційну скаргу підтримує касаційну скаргу Громадської організації, зазначає, що рішення господарського суду міста Києва від 08.08.2018 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2019 є такими, що прийняті з порушенням норм процесуального права та матеріального права , зокрема вказує, що: суди попередніх інстанцій не встановили, яким чином прийняття Рішення № 599 порушило права та охоронювані законом інтереси позивачів; названі судові інстанції не довели, яким чином позбавлення Громадської організації права користування спірними мисливськими угіддями буде сприяти задоволенню суспільного інтересу, що свідчить про безпідставність позовних вимог; судами попередніх інстанцій не досліджено підстави представництва прокурором інтересів держави в даній справі; суди попередніх інстанцій неповно з`ясували обставини справи, що мають значення для справи, визнали встановленими не доведені позивачем обставини, порушили норми матеріального і процесуального права при розгляді цієї справи, - та просить: касаційну скаргу Громадської організації задовольнити в повному обсязі; скасувати рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції; ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Від інших учасників справи відзиви на касаційну скаргу не надходили.

Від Громадської організації до Касаційного господарського суду надійшло повторне клопотання про зупинення дії рішення господарського суду міста Києва від 08.08.2018, що залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2019 у справі № 910/19932/17, до закінчення їх перегляду в касаційному порядку, яке мотивовано тим, що: з 12.06.2019 (з дати набрання законної сиди постанови Північного апеляційного господарського суду з даної справи) мисливське господарство, яке ведеться Громадською організацією, та мисливські угіддя "Прикордонник" перестали існувати, а Громадська організація не вправі здійснювати діяльність, що з цим пов`язана (в т.ч. не може здійснювати першочергові й обов`язкові заходи з регулювання поширення хижих і небезпечних тварин, підтримання популяції інших тварин, інші біотехнічні заходи, боротьбу з небезпечними захворюваннями та інше); дана ситуація істотно загрожує місцевому населенню, народному господарству регіону, може призвести до збільшення понад максимально допустимі рівні популяції небезпечних і хижих тварин, до розповсюдження на території спірного мисливського господарства вкрай небезпечних захворювань (сказ та АЧС) й, більш того, до їх поширення поза межі нашої держави, що може бути причиною епідемії не лише локального чи національного масштабу, а й міжнародного.

З аналізу абзацу другого частини четвертої статті 294 та статті 332 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) вбачається, що заява про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії має містити обґрунтування необхідності зупинення виконання рішення.

Розглянувши вказане клопотання, Касаційний господарський суд зазначає таке. Оскаржуване судове рішення взагалі не потребує виконання, оскільки відсутній предмет такого виконання: саме лише визнання судом незаконним та скасування Рішення № 599 та визнання недійсним Договору № 44, якщо у резолютивній частині судового рішення не вказується про вчинення у зв`язку з цим будь-яких дій (стягнення коштів, передачу майна тощо), - не тягне за собою наслідків у вигляді примусового виконання відповідного рішення.

Зупинення дії рішення місцевого господарського суду, яке залишено без змін постанови суду апеляційної інстанції, теж у даному разі нічого не вирішувало б, оскільки зазначене рішення набрало у встановленому порядку законної сили та у будь-якому випадку залишається обов`язковим для учасників справи на весь час касаційного розгляду останньої; втрата ним законної сили гіпотетично можлива виключно за результатами такого розгляду. Зокрема, зупинення дії оскаржуваного судового рішення не означало б відновлення користування Громадською організацією мисливськими угіддями, про яке йдеться у відповідній заяві цієї організацї.

На підставі викладеного та враховуючи положення статті 129 Конституції України, якою визначено одну із засад судочинства - рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, Суд відхиляє клопотання Громадської організації про зупинення дії рішення господарського суду міста Києва від 08.08.2018, що залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2019 у справі № 910/19932/17.

Від Громадської організації до суду також надійшло клопотання про зупинення розгляду справи на час, необхідний для вирішення питання про надання (оформлення) представникам Громадської організації доступу до документів із державною таємницею або про розсекречування таких документів (для унеможливлення порушення прав та інтересів Громадської організації і забезпечення його участі в даній справі) або ж відкладення розгляду справи на інший день з огляду на ці обставини.

28.08.2019 Громадська організація звернулася до Верховного Суду з клопотанням про відкладення розгляду справи призначеної на 29.08.2019, яке мотивоване тим, що до 29.08.2019 адвокат Дудяк Р.А. не зможе отримати доступ до державної таємниці, що міститься у справі № 910/19932/17.

У даній справі Прокурор в інтересах держави в особі: Адміністрації; Львівського ПЗ; Мостиського ПЗ - звернувся до господарського суду з позовом до: Ради; Управління; Громадської організації про визнання незаконним і скасування рішення Львівської обласної ради та визнання недійсним договору. Отже, спір у даній справі пов`язаний з реалізацією прокурором повноважень згідно із статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", зокрема щодо представництва інтересів держави в суді.

Касаційним господарським судом з`ясовано, що ухвалою Касаційного господарського суду від 14.08.2019 справу № 911/1107/18 за позовом заступника керівника Києво-Святошинської міської прокуратури в інтересах держави в особі Державної фіскальної служби України Ірпінської фінансово-юридичної академії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, Університету Державної фіскальної служби України про визнання недійсним договору та стягнення 2 880 516, 60 грн. передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвалу Касаційного господарського суду від 14.08.2019 у справі №911/1107/18 мотивовано, зокрема, тим, що:

- у провадженні Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду знаходились справи № 911/1113/18 та № 911/1108/18 за позовом заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної фіскальної служби України до Ірпінської фінансово-юридичної академії у формі товариства з обмеженою відповідальністю про визнання недійсними договорів оренди та стягнення коштів у дохід держави. Постановою від 09.07.2019 у справі № 911/1113/18 Касаційний господарський суд, постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.03.2019 та рішення господарського суду Київської області від 01.10.2018, якими позов задоволено в повному обсязі, залишено без змін. Постановою від 30.07.2019 у справі № 911/1108/18 Касаційний господарський суд постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 та рішення господарського суду Київської області від 01.10.2018 про задоволення позовних вимог у повному обсязі залишив без змін. У постанові від 09.07.2019 у справі № 11/1113/18 та у постанові від 30.07.2019 у справі №911/1108/18 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій про задоволення заявлених позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Державної фіскальної служби України щодо визнання недійсними спірних договорів оренди та стягнення коштів у дохід держави, дійшов висновку, зокрема, про те, що судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що невчинення Державною фіскальною службою України (як органом уповноваженим державою здійснювати управління та контроль за ефективним використанням об`єктів державної власності та виділених установам, засновником яких вона є) заходів щодо оскарження спірних договорів оренди та стягнення в дохід державного бюджету коштів, які були сплачені на їх виконання, порушує економічні інтереси держави та потребувало вжиття заходів прокурорського реагування та погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, які, врахувавши пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 3 частини першої статті 1311 Конституції, статтю 23 Закон України "Про прокуратуру", а також рішення Європейського Суду з прав людини, дійшли висновку про те, що в даному випадку наявні підстави для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати управління та контроль за ефективним використанням об`єктів державної власності;

- разом з тим, у справі № 911/1109/18 за позовом заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної фіскальної служби України до Ірпінської фінансово-юридичної академії у формі товариства з обмеженою відповідальністю про визнання недійсними договорів оренди та стягнення коштів у дохід держави постановою від 13.08.2019 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду рішення господарського суду Київської області від 09.10.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2019 скасував, а справу направив на новий розгляд до господарського суду Київської області. У розгляді справи № 911/1109/18 касаційний господарський суд дійшов висновку, що судами попередніх інстанцій належним чином не досліджені обставини щодо дотримання прокурором процедури, встановленої частинами третьою та четвертою статті 23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду прокурором з відповідним позовом, і що зазначені обставини підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів статей 53, 174 ГПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті, та зазначено, що відповідний уповноважений орган, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави.

Тобто у справі №911/1107/18 об`єднаною палатою Касаційного господарського суду вирішуватиметься питання щодо застосування положень статті 23 Закону України "Про прокуратуру" до правових підстав представництва прокурором інтересів держави в суді.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

У такому випадку згідно з приписами пункту 11 частини першої статті 229 ГПК України провадження у справі зупиняється до закінчення перегляду в касаційному порядку.

З огляду на те, що правовий висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №911/1107/18 щодо участі прокурора в судовому процесі є необхідним для правильного вирішення даної справи та з урахуванням того, що постанова Верховного Суду є остаточною і виступає джерелом формування судової практики, Касаційний господарський суд вважає за необхідне зупинити провадження в даній справі № 910/19932/17 відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України до прийняття відповідного рішення об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 911/1107/18.

З урахуванням даних обставин відсутні й підстави для задоволення клопотання Громадської організації про зупинення або відкладення розгляду справи на час, необхідний для надання (оформлення) представникам Громадської організації допуску до державної таємниці відповідно до поданих ними документів або для розсекречування таємних документів та відкладення розгляду справи, оскільки, як вважає Суд, період часу, протягом якого здійснюватиметься зупинення провадження у справі, буде достатній для вирішення Громадською організацією питання щодо оформлення відповідного допуску. У разі ж недостатності такого часу Громадська організація вправі буде додатково порушити питання про відкладення розгляду справи, якщо в цьому виникне необхідність.

Керуючись пунктом 7 статті 228 ГПК України, Касаційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Зупинити касаційне провадження у справі №910/19932/17 за касаційною скаргою громадської організації "Львівська обласна організація фізкультурно-спортивного товариства "Динамо "України" на рішення господарського суду міста Києва від 08.08.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2019 до прийняття відповідного рішення об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 911/1107/18.

2. Клопотання громадської організації "Львівська обласна організація фізкультурно-спортивного товариства "Динамо"України" про зупинення дії рішення господарського суду міста Києва від 08.08.2018, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2019 у справі № 910/19932/17, відхилити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя О. Мамалуй