ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2019 р. Справа№ 910/3178/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Мартюк А.І.

Сітайло Л.Г.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2019

у справі № 910/3178/19 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"

про відшкодування шкоди в сумі 12 125, 01 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 у справі №910/3178/19 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" суму страхового відшкодування у розмірі 277,91 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 44,03 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:

- позивач, на виконання своїх зобов`язань перед страхувальником за договором страхування наземного транспорту, перерахував на рахунок ФОП Ковальчук О.М. суму у розмірі 20 799,68грн, що підтверджується платіжним дорученням № 474497 від 17.07.2018;

- після виплати позивачем своєму страхувальнику страхового відшкодування за шкоду, завдану 01.07.2018 внаслідок ДТП автомобілю "Nissan", державний номер НОМЕР_1 , до позивача в порядку суброгації перейшло право зворотної вимоги відшкодування збитків, яке страхувальник позивача мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток;

- страховик (ПрАТ "Страхова компанія "Вусо") за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому цим Законом.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 частково та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача 898,51 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що:

- звіт №1810/17 по визначенню матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Nissan", державний номер НОМЕР_1 , є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру матеріального збитку, для встановлення суми страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.06.2019 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 у справі № 910/3178/19, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.1 ст.247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до п.1 ч.5 ст.12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у цьому випадку 192100 грн. (1 921 грн.*100).

Частиною 1 ст.270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192100 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді справи №910/3178/19 колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 192 100грн., тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

За правилом ч. 2 ст. 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 у справі № 910/3178/19 прийнято до свого провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду 27.06.2019, розгляд справи в суді апеляційної інстанції розпочався з 12.07.2019, апеляційна скарга має бути розглянута 27.08.2019.

Від відповідача (18.07.2019) надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

У запереченнях відповідач зазначає про те, що:

- звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2019 у зв`язку з перебуванням суддів Буравльова С.І. та Смірнової Л.Г.у відпустках, у справі № 910/3178/19 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 16.08.2019 у справі № 910/3178/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя: Пашкіна С.А., судді: Мартюк А.І.., Сітайло Л.Г

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст.ст.269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

01.07.2018 в м. Львів на вул. Костелівська, за участю автомобіля "Nissan", державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який належить ОСОБА_3 , та за участю автомобіля "Opel", державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , сталася дорожньо-транспортна пригода.

Згідно постанови Франківського районного суду м. Львова від 13.07.218 у справі № 465/3956/18-п дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення водієм автомобіля "Opel", державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , п.15.12 Правил дорожнього руху України, тобто останній скоїв правопорушення за яке передбачена відповідальність згідно ст. 124 Кодексу про адміністративне правопорушення України.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 13.07.2018 у справі №465/3956/18-п ОСОБА_4 за здійснення вказаного ДТП було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

24.11.2017 між позивачем (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 387534а7зг (надалі - договір страхування), відповідно до умов якого позивач прийняв на себе обов`язок по страхуванню автомобіля "Nissan", державний номер НОМЕР_1 , (надалі також - застрахований автомобіль).

Частиною 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

ДТП, яка сталася 01.07.2018 відповідно до норм чинного законодавства, була визначена страховим випадком.

Згідно з ч.1 ст.354 Господарського кодексу України, за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, складеного 18.07.2018, вартість відновлювального ремонту автомобіля "Nissan", державний номер НОМЕР_1 , становить 21 784,34грн без урахування коефіцієнта фізичного заносу та 13 125,01грн з його урахуванням.

На підставі заяви про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу відповідно до рахунку ФОП Ковальчук О.М. № Р-000044 від 11.07.2018, Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" було здійснено розрахунок страхового відшкодування та складено страховий акт № АХА2393604 від 16.07.2018 транспортного засобу "Nissan", державний номер НОМЕР_1 , та встановлена сума страхового відшкодування у загальному розмірі 20 799,68грн.

Позивач, на виконання своїх зобов`язань перед страхувальником за договором страхування наземного транспорту, перерахував на рахунок ФОП Ковальчук О.М. суму у розмірі 20 799, 68грн, що підтверджується платіжним дорученням № 474497 від 17.07.2018.

Зважаючи на те, що з вини ОСОБА_4 , який керував автомобілем "Ford Sierra", "Opel", державний номер НОМЕР_2 , сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої відбулося зіткнення з автомобілем "Nissan", державний номер НОМЕР_1 , він є особою, відповідальною за збиток, заподіяний зазначеному автомобілю.

Між Приватним акціонерним товариства "Страхова компанія "Вусо" та власником автомобіля "Opel", державний номер НОМЕР_2 , було укладено договір обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту поліс АМ/001309054. Згідно зазначеного полісу ліміт відповідальності за шкоду майну становить 100 000,00грн, франшиза 1 000,00 грн.

Таким чином, Приватне акціонере товариство "Страховкам компанія "АХА Страхування" відповідно до договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту та статей 993 і 1191 Цивільного кодексу України, отримало право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, а саме - до відповідача, яким здійснено обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності водія транспортного засобу "Opel", державний номер НОМЕР_2 .

Приватне акціонере товариство "Страховкам компанія "АХА Страхування" звернулось до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" з заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 20 799,68 грн. Проте відповідачем вищезазначена сума перерахована не була.

Статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України "Про страхування" визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого.

Таким чином, після виплати позивачем своєму страхувальнику страхового відшкодування за шкоду, завдану 01.07.2018 внаслідок дорожньо - транспортної пригоди автомобілю "Nissan", державний номер НОМЕР_1 , до позивача в порядку суброгації перейшло право зворотної вимоги відшкодування збитків, яке страхувальник позивача мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідач станом на дату виникнення дорожньо - транспортної пригоди - 01.07.2018 страховиком цивільно-правової відповідальності водія автомобіля "Opel", державний номер НОМЕР_1 , винного у вчиненні дорожньо - транспортної пригоди, та є відповідальним за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації його страхувальником зазначеного автомобіля згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АМ/1309054.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Згідно з ч.1 ст.993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст.1191 зазначеного кодексу, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно зі ст.1192 вказаного кодексу, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.1194 ЦК України , особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі ст.5 Закону України "Про страхування", страхування може бути добровільним або обов`язковим.

Відповідно до ч.1 та п.6 ч.4 ст.6 зазначеного Закону, добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Видами добровільного страхування можуть бути: 6) страхування наземного транспорту (крім залізничного).

Згідно з п.9 ч.1 ст.7 вказаного Закону в Україні здійснюються такі види обов`язкового страхування: 9) страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ч.1 ст.25 наведеного Закону, здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно зі ст.27 зазначеного Закону, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч.2.1. ст.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно з ч.22.1 ст.22 вказаного Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.29 наведеного Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, відповідно до ст.5, п.6 ч.4 ст.6 та п.9 ч.1 ст.7 Закону України "Про страхування" добровільне страхування наземного транспорту та обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є двома абсолютно різними видами страхування.

Згідно з ч.1 ст.6 та ч.1 ст.25 наведеного Закону добровільне страхування, в т.ч. наземного транспорту, - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Таким чином, розмір страхового відшкодування, його складові та порядок обрахування встановлюються повністю на розсуд сторін такого договору.

Разом з тим, ч.1 ст.993 Цивільного кодексу України та стаття 27 Закону України "Про страхування" передбачають, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги саме яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, а не право вимоги саме в розмірі виплаченого страхового відшкодування.

Вказівка "у межах витрат", означає, що загальна сума вимоги, яка заявлена страховиком, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, не може перевищувати суму, яка ним реально сплачена.

Вказівка про те, що до такого страховика переходить право вимоги саме яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, а не право вимоги саме в розмірі виплаченого страхового відшкодування, служить засобом убезпечення особи, до якої пред`являється вимога, від включення страховиком та страхувальником за договором добровільного майнового страхування до такої вимоги зайвих, необґрунтованих та завищених витрат.

В свою чергу, наведені ч. 22.1 ст.22 та ст.29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", визначають, які саме витрати у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються страховиком цивільної відповідальності.

Частина 2.1. статті 2 наведеного Закону прямо визначає пріоритет даного Закону перед положеннями інших актів цивільного законодавства України.

Таким чином, для визначення складових витрат, які підлягають відшкодуванню саме страховиком цивільно-правової відповідальності, яким в даному випадку є відповідач, підлягають застосуванню саме спеціальні норми ч. 22.1 ст.22 та ст.29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

За змістом цього Закону (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Отже, страховик (ПрАТ "Страхова компанія "Вусо") за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Отже, страховик (ПрАТ "Страхова компанія "Вусо") за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі статтею 29, пункту 32.7 статті 32 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = С р + С м + С с Х (1- Е З), де:

С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн;

С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн;

С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн;

Е З - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (ПрАТ "Страхова компанія "Вусо") відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справах №№ 910/3650/16, 910/32969/15 та у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 910/3867/16, від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16.

Відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, збільшення від нуля до одиниці коефіцієнту зносу деталей автомобіля впливає на зменшення вартості його відновлювального ремонту, та при наявності коефіцієнту зносу деталей автомобіля при встановлення вартості його відновлювального ремонту застосування такого коефіцієнту є обов`язковим.

Відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, значення Е приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Відповідно до п. 7.39 Методики, винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

З наявного в матеріалах справи звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу № 1801/18 вбачається, що значення коефіцієнту фізичного зносу становить 0,4738.

Враховуючи вищезазначене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що на момент подачі позовної зави відповідач був зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість матеріального збитку в межах суми відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який дорівнює 0,4738.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що звіт №1810/17 по визначенню матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Nissan", державний номер НОМЕР_1 , є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру матеріального збитку, для встановлення суми страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача, не можуть бути покладені в основу рішення з огляду на наступне.

Відповідно до вартості ремонтної калькуляції № 1.003.18.0 від 16.07.2018, складеної ФОП Ковальчук О.М. та на підставі якої було складено рахунок на оплату № Р-000044 від 11.07.2018, вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 20 799,68 грн. Зазначена сума складається з вартості робіт (417, 01грн.), вартості матеріалів (2 874, 45грн.) та вартості запчастин (17 508, 22 грн.).

При застосуванні коефіцієнту фізичного зносу в розмірі 0,471, встановленого в Звіті про оцінку вартості матеріального збитку до вартості матеріалів зазначених в ремонтній калькуляції № 1.003.17.0021096 AURORA, складеної ФОП Щередіна Т. Щ . та на підставі якої було складено рахунок на оплату № ФОППо-0050 від 09.01.2018, розмір вартості відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням зносу та порядку його встановлення визначеного в Методиці склав: 417,01 грн. (вартість робіт) + 3 090,81-216,36грн. (вартість матеріалів: лакофарбні матеріали - вартість робіт) + 17 508,22 грн. (вартість запчастин) х (1-0,4738 (коефіцієнт зносу)) = 12 504,29 грн.

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АМ/1309054 та положення статей 12, 22, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 9, 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1192 ЦК України, місцевий господарський суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що у відповідача в зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду, в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком та в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача в зв`язку з виплатою страхового відшкодування (20799,68 грн.), але виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей (12504,29 грн.), та за мінусом франшизи (1000,00 грн.), а отже в сумі 11 504,29 грн.

Господарським судом міста Києва встановлено, що відповідач 13.03.2019 (до моменту подачі позовної заяви до суду - 14.03.2019) відшкодував позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 11 226,50грн, у зв`язку з чим на момент подачі зазначеного позову у відповідача перед позивачем був наявний обов`язок по сплаті страхового відшкодування лише у розмірі 277,79 грн.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог та стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 277,91 грн.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2019 у справі № 910/3178/19 залишити без мін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3178/19.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді А.І. Мартюк

Л.Г. Сітайло