ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2019 р. м. Київ Справа № 911/1119/19

Господарський суд Київської області у складі судді Мальованої Л.Я. за участю секретаря судового засідання Майбороди В.М. розглянувши справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізотех», Київська обл., с. Сеньківка

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Моріон», Київська обл., м. Бориспіль

про стягнення 18 253 грн. 41 коп.

Представники сторін:

позивача Непомяща Г.О.;

відповідача Шелудько Ю.В.

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 18 253 грн. 41 коп., з яких: 14 400 грн. 00 коп. борг; 1 104 грн. 46 коп пеня; 2 102 грн. 73 коп. інфляційні втрати; 646 грн. 22 коп. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «Ізотех» поставив відповідачу товар на суму 14 400 грн. 00 коп. згідно накладної № ЯН39 від 26.10.2017 року, проте останній не розрахувався за поставлений товар.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача визнав позов на суму 6 382 грн. 40 коп., в решті заперечив проти позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

26.10.2017 року ТОВ «Ізотех» поставило ТОВ «Моріон» товар на суму 14 400 грн. 00 коп. згідно видаткової накладної № ЯН39, в якій зазначено, що оплата товару здійснюється згідно рахунку на оплату № 463 від 19.10.2017 року, в якому зазначено, що оплата товару в сумі 14 400 грн. 00 коп. здійснюється протягом 7 (семи) днів від дати виставленого рахунку.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що відповідач не оплатив поставлений товар в обумовлені строки.

Заперечуючи проти позову відповідач визнав наявність заборгованості в сумі 6 382 грн. 40 коп., а щодо решти просив позивача надати акт звіряння розрахунків, оскільки вважає, що борг в сумі 8 017 грн. 60 коп. погашено.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідач помилково вважає частково погашеним борг за видатковою накладною № ЯН39 від 26.10.2017 року, оскільки між сторонами відбувались інші поставки товару за іншими накладними, а за вищевказаною накладною оплати не надходили.

Доказів сплати заборгованості суду не надано.

Ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 14 400 грн. 00 коп. є обґрунтованими, і тому підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу позивач просить суд стягнути з відповідача 646 грн. 22 коп. 3% річних та 2 102 грн. 73 коп. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВГСУ № 16/587-22/430 від 31.08.2011 року та інформаційному листі ВГСУ № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 року.

Враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобов`язання з оплати поставленого товару, з нього на користь позивача на підставі ст. 625 ЦК України підлягає стягненню 646 грн. 22 коп. 3% річних та 2 102 грн. 73 коп. інфляційних втрат, які нараховані позивачем відповідно до вимог закону.

Статтею 230 ГК України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Позивач розрахував пеню, виходячи з розміру облікової ставки Національного банку України, станом на перший день прострочення оплати за непоставлений товар - 27.10.2017, та з урахуванням подальшої зміни її розміру протягом всього строку наявності непогашеної заборгованості в межах 6-місячного строку з моменту порушення Відповідачем своїх зобов`язань, відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.

Враховуючи вищевикладені норми закону, позивачем у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання з оплати поставленого товару нараховано 1 104 грн. 46 коп. пені відповідно до наданого розрахунку, який відповідає вимогам закону.

Враховуючи викладене суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, у зв`язку тим, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, що призвело до необхідності позивачу звертатися з позовом до суду та здійснювати додаткові витрати на сплату судового збору, суд, відповідно до свого права, передбаченого частиною 9 ст.129 ГПК України, покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13 73-92, 129, 207, 236, 238 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Моріон» (08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Завокзальна, буд. 33, код 20616068) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізотех» (08371, Київська обл., Бориспільський район, сільрада Сіньківська, Комплекс будівель та споруд 1, буд. 3, оф. 1, код 30369617) 14 400 (чотирнадцять тисяч чотириста) грн. 00 коп. боргу, 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 73 коп. інфляційних втрат, 646 (шістсот сорок шість) грн. 22 коп. 3% річних, 1 104 (одна тисяча сто чотири) грн. 46 коп. пені, 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. судового збору.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України .

Повний текст рішення підписано 30.08.2019 року.

Суддя Л.Я. Мальована