ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2019м. ДніпроСправа № 904/2098/19

За позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у розмірі 13 728 612,78 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Секретар судового засідання Сергієнко М.О.

Представники:

від позивача: Жигадло І.Б. дов. №64/18 від 21.12.2018 адвокат;

від відповідача: не з`явився;

ПРОЦЕДУРА

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулася до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства "Криворіжтепломережа" і просить суд стягнути заборгованість у розмірі 13 738 612,78 грн, з яких: 9 565 314,82 грн основний борг, 342 730,09 грн пеня, 136 184,14 грн штраф, 2 969 220,58 грн інфляційні втрати, 725 163,15 грн 3% річних.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 22.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 06.06.2019.

06.06.2019 у підготовчому засіданні оголошено перерву на 26.06.2019.

18.06.2019 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просить суд зменшити суму пені та штрафу на 80%.

26.06.2019 представник позивача подав відповідь на відзив, в якій просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2019 відкладено підготовче засідання на 09.07.2019.

04.07.2019 представник відповідача подав заперечення, в яких просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

04.07.2019 представник позивача подав письмові пояснення по справі.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 09.07.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 23.07.2019.

23.07.2019 представник позивача подав додаткові письмові пояснення по справі.

23.07.2019 у судовому засіданні оголошено перерву на 06.08.2019.

31.07.2019 представник позивача подав додаткові письмові пояснення по справі.

06.08.2019 у судовому засіданні оголошено перерву на 13.08.2019.

13.08.2019 представник відповідача подав клопотання, в якому просить розглядати справу без участі представника.

Технічна фіксація судового процесу здійснювалася на носій CD-R №1010827АВ35720.

В судовому засіданні 13.08.2019 у нарадчій кімнаті ухвалено судове рішення в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України з оформленням вступної та резолютивної частини.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача, викладена у позові

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №14/12-220 від 28.05.2012 про реструктуризацію заборгованості, яка виникла за договором поставки природного газу №06/10-1138-БО-5 від 14.10.2010 року.

Також, позивач вказує, що наявність рішення господарського суду Дніпропетровської області по справі 904/9569/13 від 04.02.2014 року та рішення господарського суду Дніпропетровської області по справі 904/6667/14 від 12.11.2014 року прийняті за попередні періоди, які не охоплює вказана справа і вказує про те, що судове рішення не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання за період з червня 2014 по квітень 2019.

Позиція відповідача, викладена у відзиві

Відповідач зазначає, про те, що сплив строк позовної давності як щодо основної суми боргу у розмірі 9 565 314,82 грн, так і щодо інфляційних втрат у розмірі 2 969 220,58 грн, 3% річних у розмірі 725 163,15 грн.

При розрахунку пені позивачем взято період з листопада 2017 по квітень 2019, що свідчить про пропущення спеціального строку позовної давності.

Відповідач заявляє про застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідач на підставі статті 233 Господарського кодексу України, просить суд, у випадку задоволення позову, зменшити суму пені та штрафу на 80%, обґрунтовуючи це тим, що відповідач не є фактичним споживачем природного газу, а заборгованість за спожиту теплову енергію виникла у зв`язку з несплатою саме споживачами. Також, відповідачем проводились дії спрямовані на погашення дебіторської та кредиторської заборгованості. Крім того, відповідач зазначає, що стягнуті суми пені та штрафу будуть прямим збитком підприємства і після його сплати у відповідача не буде можливості в подальшому своєчасно та в повному обсязі розраховуватись з продавцем природного газу за отриманий товар.

Позиція позивача, викладена у відповіді на відзив

Позивач вказує про те, що перебіг позовної давності перервався, оскільки відповідач визнав суму основного боргу у повному обсязі, про що підписав акти звірки розрахунків спочатку 28.10.2016, а потім 01.11.2018.

Також, 21.04.2017 позивачем було подано до господарського суду Дніпропетровської області в межах справи про банкутство №904/1525/17 заяву про включення до реєстру вимог кредиторів вимог до боржника (відповідача). Тому на думку позивача позовна давність також переривалась 21.04.2017.

Крім того, позивач зазначає, що інфляційні втрати розраховані в межах трирічного строку позовної давності, за період з травня 2016 по квітень 2019 включно.

Також, позивач вказує, що пеня розрахована по дням прострочення, починаючи з 17.05.2018 та закінчується 16.05.2019, в межах річного строку позовної давності та з урахуванням обмеженого строку нарахування в шість місяців.

Позивач заперечує проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафу, обґрунтовуючи таке заперечення тим, що договором про реструктуризацію передбачена сплата відповідачем пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та штрафу за прострочення виконання зобов`язань. Відтак, сторони дійшли спільної згоди, що способом забезпечення виконання зобов`язання за договором є пеня та штраф.

Позиція відповідача, викладена у запереченнях на відповідь на відзив

Відповідач вважає, що акти звірки розрахунків є неналежними доказами, оскільки з них неможливо встановити суму заборгованості саме за спірний період.

Також, відповідач вважає, що про своє порушене право позивач дізнався ще у 2012 році.

Відповідач звертає увагу суду на те, що з 25.10.2017 відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" відповідача включено до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, що підтверджено відповідним повідомленням.

Відповідно до частини 1 статті 5 вказаного Закону, реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Позиція позивача, викладена у письмових поясненнях

Позивач звертає увагу суду на позицію Верховного суду, яка викладена ним у постанові від 05.03.2019 у справі №910/389/18. Зокрема, у цій постанові зазначено: «…акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо; підписання акту звірки, в якому зазначено розмір заборгованості свідчить про визнання боржником боргу».

Також, позивач зазначає, що актами звірки розрахунків, що містяться в матеріалах справи підтверджується вся сума заборгованості відповідача за договором про реструктуризацію заборгованості №14/12-220 від 28.05.2012. За актами звірки розрахунків сума заборгованості становить 36 541 729,01 грн, що перевищує суму боргу, заявлену до стягнення у цій справі.

Крім того, позивач зазначає, що Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" не регулює відносини сторін за договором поставки природного газу № 06/10-1138-БО-5 від 14.10.2010 та договору про реструктуризацію заборгованості №14/12-220 від 28.05.2012, оскільки сторонами не укладався договір про організацію взаєморозрахунків. Укладення такого договору є умовою для застосування вказаного закону.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

28.05.2012 між Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" був укладений договір про реструктуризацію заборгованості №14/12-220, копія якого міститься в матеріалах справи (арк.с.20).

Відповідно до пункту 1.1 договору про реструктуризацію, в порядку та на умовах, визначених цим договором, кредитор та боржник домовились про розстрочення погашення заборгованості у вигляді основного боргу, що виникла у боржника перед кредитором до договором поставки природного газу від 14.10.2010 №06/10-1138-БО-5.

Згідно з пунктом 2.1 договору про реструктуризацію, загальна сума основного боргу, що підлягає реструктуризації відповідно пункту 1.1 цього договору, складає 38 909 754,50 грн, станом на 31.03.2012, що підтверджується актом звірки розрахунків.

Пунктом 2.2 договору про реструктуризацію встановлено, що боржник зобов`язується сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану у пункті 2.1 цього договору, шляхом сплати зобов`язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості, зазначеного у цьому пункті. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від боржника на рахунок кредитора у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2014 у справі №904/9569/13 встановлено, що заборгованість комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" перед дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" за договором про реструктуризацію заборгованості №14/12-220 від 28.05.2012 за період з травня 2012 по жовтень 2013 складає 894 717,22 грн.

Цим рішенням стягнуто з комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь дочірнього компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" основний борг за період з травня 2012 по жовтень 2013 у сумі 894 717,22 грн, пеню у сумі 41 364,07 грн за період з 01.12.2012 по 28.11.2013, штраф у розмірі 39 715,10 грн, 3% річних за період з 01.06.2012 по 28.11.2013 у розмірі 26 377,24 грн та 24 465,06 грн судового збору.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2014 у справі №904/6667/14 встановлено, що заборгованість комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" перед дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" за договором про реструктуризацію заборгованості №14/12-220 від 28.05.2012 за період з листопада 2013 по травень 2014 складає 1 134 867,86 грн.

Цим рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2014 у справі №904/6667/14 стягнуто з комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь дочірнього компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" основний борг за період з листопада 2013 по травень 2014 у розмірі 1 134 867,86 грн, пеню за період з 01.12.2013 по 25.07.2014 у розмірі 34 919,07 грн, 7% штрафу у розмірі 39 720,37 грн, витрати від інфляції за період з січня 2014 по червень 2014 у розмірі 117 163,01 грн, 3% річних за період з 29.11.2013 по 22.09.2014 у розмірі 27 586,39 грн та судовий збір у розмірі 28 577,92 грн.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається із графіку погашення заборгованості, передбаченого пунктом 2.2. договору про реструктуризацію, відповідач станом на 31.05.2014 (період з червня 2014 по квітень 2019) повинен був сплатити позивачу 9 565 314,82 грн (арк.с.21).

Згідно з пунктом 2.3 договору про реструктуризацію, зобов`язання боржника по сплаті чергового платежу вважаються виконаними за умови надходження на рахунок кредитора грошових коштів у термін та в сумі, встановлених у пунктом 2.2 договору, на відповідний місяць.

Відповідно до пункту 5.1 договору про реструктуризацію, договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками та діє до 30.04.2032, а в частині виконання зобов`язань за договором - до їх повного здійснення.

Матеріалами справи підтверджується, що за період з червня 2014 по квітень 2019 відповідно до Графіку погашення заборгованості відповідач повинен був сплатити позивачу 9 565 314,82 грн, але доказів такої оплати відповідач суду не надав.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо суми основного боргу

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Умовами договору про реструктуризацію передбачено строки, розмір та порядок оплати заборгованості. Відповідно до пункту 2.2 договору, строк оплати основного боргу є таким, що настав.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Заборгованість відповідача перед позивачем за договором про реструктуризацію за період з червня 2014 по квітень 2019 складає 9 565 314,82 грн.

Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості у повному обсязі від представників сторін не надійшло, тому суд доходить висновку, що в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими.

Щодо суми 3% річних та інфляційних втрат

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 725 163,15 грн за період 17.05.2016 по 15.05.2019 та інфляційних втрат у розмірі 2 969 220,58 грн за період з травня 2016 по квітень 2019.

Суд перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, зазначає що він є правильним, тому вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими.

Щодо суми пені та штрафу

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 3.4 договору про реструктуризацію, за прострочення виконання зобов`язань, вказаних у пункту 2.2 договору, боржник зобов`язується сплатити кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню за період з 17.05.2018 по 16.05.2019 у розмірі 342 730,09 грн. Розрахунок суми пені здійснений позивачем по кожному періоду окремо, з дотриманням обмежень, встановлених частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Суд перевіривши розрахунок пені, зазначає що він є правильним.

Також, позивач, посилаючись на пункт 3.4 договору про реструктуризацію, просить стягнути з відповідача штраф 7% у розмірі 136 184,14 грн.

Перерахувавши розрахунок штрафу 7%, судом встановлено, що він розрахований правильно.

Щодо застосування у спірних правовідносинах Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії"

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» реструктуризація заборгованості за спожитий природний газ, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону, здійснюється шляхом розстрочення на 60 календарних місяців рівними частинами з першого числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення. Виконання зобов`язань теплопостачальної або теплогенеруючої організації за договором про реструктуризацію заборгованості забезпечується шляхом прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування, що представляє відповідну територіальну громаду, до комунальної власності якої належить така теплопостачальна або теплогенеруюча організація, та який виступає гарантом виконання такого договору на суму реструктуризації (крім суми заборгованості з різниці в тарифах, погашення якої проводиться за рахунок видатків державного бюджету).

Стаття 1 вказаного Закону надає визначення договору про організацію взаєморозрахунків. Відповідно до цього визначення це договір, який укладається учасниками процедури врегулювання заборгованості для погашення заборгованості та є підставою для проведення взаєморозрахунків відповідно до Закону.

Оскільки договір про організацію взаєморозрахунків сторонами на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування не укладався, вказаний Закон не змінює строки розрахунків сторін, визначені договором №14/12-220 від 28.05.2012.

Відтак, Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» не регулює відносини сторін за договорами №06/10-1138-БО-5 від 14.10.2010 та №14/12-220 від 28.05.2012.

Щодо строку позовної давності

Відповідач вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності як щодо суми основного боргу у розмірі 9 565 314,82 грн так і відносно стягнення інфляційних втрат у розмірі 2 969 220,58 та 3% річних у розмірі 725 163,15 грн за.

Також, при розрахунку пені позивачем взято період з листопада 2017 по квітень 2019, що також свідчить про пропущення спеціального строку позовної давності.

При цьому відповідач вказує на те, що наявні в матеріалах справи акти звіряння, які підписані сторонами строку позовної давності не переривають.

Надаючи оцінку аргументам відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі статтею 258 Цивільного кодексу України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 264 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Позивачем заявлено період нарахування суми основного боргу - з червень 2014 по квітень 2019.

Відповідно до Графіку погашення заборгованості, відповідач повинен був оплатити суму основного боргу рівними частинами не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню, тобто, за червень 2014 відповідач повинен був оплатити до 30.06.2014, за липень 2014 - до 31.07.2014, за серпень 2014 - до 31.08.2014 тощо.

Відтак, строк позовної давності за квітень 2014 починається з 01.07.2014 - спливає 01.07.2017, за липень 2014 починається 01.08.2014 спливає 01.08.2017, за вересень 2014 починається 01.09.2014 спливає 01.09.2017 тощо.

В матеріалах справи містяться акти звірки розрахунків від 28.10.2016 та 01.11.2018 (арк.с.27-28), які підписані обома сторонами та скріплені печатками підприємств.

Підписання відповідачем акту звірки розрахунків, в якому зазначено розмір заборгованості свідчить про визнання боржником боргу, а тому акт звірки є належним доказом, який підтверджує визнання боржником такої заборгованості і відповідно перериває строк позовної давності.

Згідно із частиною 3 статті 264 Цивільного кодексу України перебіг строку позовної давності після переривання починався заново.

Відтак, позовна вимога про стягнення основного боргу заявлена в межах встановленого законом загального трирічного строку позовної давності.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18.

Крім того, 21.04.2017 позивачем було подано до господарського суду Дніпропетровської області в межах справи про банкрутство №904/1525/17 заяву про включення до реєстру кредиторів грошових вимог до боржника, що також свідчить про переривання перебігу строку позовної давності 21.04.2017.

Також, позивачем дотримано строк спеціальної позовної давності, оскільки, пеня розрахована позивачем по дням прострочення, починаючи з 17.05.2018 та закінчується 16.05.2019, в межах річного строку позовної давності та з урахуванням обмеженого строку нарахування в шість місяців.

Щодо зменшення розміру пені та штрафу

Відповідач просить на підставі статті 233 Господарського кодексу України зменшити розмір пені та штрафу на 80%. В обґрунтування клопотання зазначає таке.

Відповідач не є фактичним споживачем природного газу а заборгованість за спожиту теплову енергію виникла у зв`язку з несплатою відповідачу коштів споживачами. Також, відповідачем проводились дії спрямовані на погашення дебіторської та кредиторської заборгованості.

Крім того, відповідач зазначає, що стягнуті суми пені та штрафу будуть прямим збитком підприємства і після його сплати у відповідача не буде можливості в подальшому своєчасно та в повному обсязі розраховуватись з продавцем природного газу за отриманий товар.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відтак, суд, ухвалюючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.

Суд доходить висновку, що клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафу може бути задоволено частково з огляду на таке.

Суд враховує тяжкий фінансово-економічний стан відповідача, а також те, що ним здійснюються дії, спрямовані на зменшення розміру заборгованості споживачів за теплову енергію.

Натомість, відповідач не обґрунтовує чому зменшенню підлягає саме 80% розміру пені та штрафу.

Тому, враховуючи заперечення з боку позивача та для забезпечення балансу інтересів сторін, суд вважає за можливе зменшити розмір пені на 50% та стягнути з відповідача пеню у розмірі 171 365,05 грн.

Сума штрафу у розмірі 136 184,14 грн підлягає задоволенню.

За наведених обставин, стягненню підлягає сума основного богу - 9 565 314,82 грн, пеня - 171365,05 грн, штраф - 136 184,14 грн, інфляційні втрати - 2 969 220,58 грн, 3% річних - 725 163,15 грн.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача без урахування зменшення пені у розмірі 206 049,19 грн.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Клопотання Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" про зменшення пені задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", (50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пров. Дежньова, 9, ідентифікаційний код 03342184) на користь Дочірної компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ідентифікаційний код 31301827) 9 565 314,82 грн основний борг, 171365,05 грн пеню, 136 184,14 грн штраф, 2969220,58 грн інфляційні втрати, 725 163,15 грн 3% річних та 206 079,19 грн судовий збір.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Центрального апеляційного господарського суду.

Оскільки Єдина судова інформаційно-телекомунікаційної система не почала функціонувати, відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги подаються учасниками справи до господарського суду Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 23.08.2019

Суддя Я.С. Золотарьова