РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.08.2019Справа № 910/6840/19

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроресурс-Ойл"
доДочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"
простягнення 1394103,92 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники сторін:

від позивачаПузь Ю.А., ордер серії ПТ №128862 від 25.06.2019;
від відповідачане з`явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпроресурс-Ойл" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" заборгованості у розмірі 1394103,92 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки товарів №132-14 від 13.11.2018 в частині здійснення розрахунків за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 відкрито провадження у справі №910/6840/19; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 25.06.2019; встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

У підготовчому засіданні 25.06.2019 було оголошення перерву до 17.07.2019. Сторонам направлено виклик у судове засідання 17.07.2019 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.08.2019.

Представник позивача в судовому засіданні 06.08.2019 заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Відповідач у судові засідання свого представника не направив, про причини його неявки суд не повідомив. Про проведення судових засідань відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 06.08.2019 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

13.11.2018 між Дочірнім підприємством "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпроресурс-Ойл" (постачальник, позивач) було укладено договір поставки товарів №132-14 (договір) згідно умов якого постачальник зобов`язується поставляти та передавати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити наступні товари: дизельне паливо (надалі іменується - товар) (п.1.1), найменування (номенклатура, асортимент) товару визначається у видаткових накладних, кількість товару, що підлягає поставці згідно умов цього договору становить: 160 т, кількість товару є орієнтовною, остаточна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором визначається відповідно до заявок покупця, оформлених згідно вимог цього договору, покупець на свій розсуд, керуючись власними господарськими потребами визначає загальну кількість заявок на поставку товару та не зобов`язаний замовляти товар на всю суму, визначену сторонами як ціна договору (п.1.2).

Відповідно до п.п.3.1, 3.2 договору ціна цього договору становить 6059200,00 грн в тому числі ПДВ - 1009866,67 грн, що станом на дату укладення договору дорівнює загальній вартості товару. Загальна вартість товару за цим договором складається із вартості кожної партії товару, поставленої в межах строку дії цього договору.

Розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом оплати покупцем рахунку постачальника за умови отримання від нього всіх документів, зазначених у п.4.2 договору, проте в будь-якому випадку після отримання покупцем повного розрахунку від замовника на відповідні цілі. Рахунок приймається до оплати при отриманні товару та всіх документів, що підтверджують належну якість товару (сертифікат або паспорт якості), видаткових накладних, у яких вказуються дані про виробничий підрозділ покупця, який безпосередньо отримав партію товару, ТТН та інших первинних документів, передбачених для даного виду товару. Постачальник має зареєструвати податкову накладну в єдиному електронному реєстрі у передбачені чинним законодавством строки. У разі ненадання зазначених цим пунктом договору документів (у тому числі електронних) постачальник зобов`язується відшкодувати спричинені покупцю збитки (витрати). Сторони свідчать, що покупець зобов`язується розрахуватися з постачальником за отриманий товар на протязі 60 банківських днів з моменту отримання від постачальника документів, зазначених в п.п.4.1, 4.2 цього договору, проте в будь-якому випадку лише після отримання повного розрахунку від замовника на відповідні цілі. У випадку затримки постачальником передачі повного пакету документів, визначених договором цінним листом з описом вкладення покупцю, обов`язок оплати відстрочується на цей період і настає лише після належного виконання постачальником взятих на себе зобов`язань (п.п.4.1, 4.2, 4.3 договору).

Постачальник здійснює поставку товару на умовах DDP (склад покупця, транспортні витрати, рахунок постачальника). Покупець компенсує вартість перевезення товару на умовах попереднього погодження з ним постачальником ціни за 1т-км та протяжності маршруту перевезення за наявності належним чином оформлених товаро-транспортних накладних. При цьому, всю відповідальність за діяльність перевізника (у т.ч. оформлення ним документів тощо) несе постачальник, якщо він використовує наймані транспортні засоби, з дотриманням вимог Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в України, затверджених наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 №367. Після передачі товару та виконання обов`язку з поставки уповноважена покупцем особа підписує видаткові накладні на отриманий товар та передає їх постачальнику. Обов`язок з поставки є виконаним в момент передачі товару та надання документів, зазначених в п.4.2 договору. Датою передачі товару від продавця покупцю, вважається дата підписання видаткової накладної на товар, що засвідчує реальне отримання товару за кількістю та якістю матеріально - відповідальними (уповноваженими) особами, які визначені сторонами та виконання постачальником умов договору (п.п.5.1, 5.2, 5.4, 5.5 договору).

Відповідно до п.п.6.1.1, 6.3.1 договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари, а постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим договором.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2018 (п.10.1 договору).

На виконання умов договору позивачем було поставлено, а представником відповідача за довіреностями №131 від 12.11.2018, №134 від 14.11.2018 та №143/2 від 27.12.2018 прийнято товар на загальну суму 7929658,92 грн, що підтверджується видатковими накладними №141101 від 14.11.2018 на суму 1126860,00 грн, №241106 від 24.11.2018 на суму 154380,60 грн, №241107 від 24.11.2018 на суму 366459,00 грн, №241108 від 24.11.2018 на суму 295662,24 грн, №11201 від 01.12.2018 на суму 286092,00 грн, №11202 від 01.12.2018 на суму 445032,00 грн, №11203 від 01.12.2018 на суму 381456,00 грн, №41201 від 04.12.2018 на суму 154380,60 грн, №41202 від 04.12.2018 на суму 366459,00 грн, №41203 від 04.12.2018 на суму 295662,24 грн, №121210 від 12.12.2018 на суму 154440,00 грн, №121211 від 12.12.2018 на суму 463320,00 грн, №121212 від 12.12.2018 на суму 370656,00 грн, №221201 від 22.12.2018 на суму 181152,00 грн, №221202 від 22.12.2018 на суму 547380,96 грн, №221203 від 22.12.2018 на суму 373776,96 грн, №241201 від 24.12.2018 на суму 173952,00 грн, №241202 від 24.12.2018 на суму 360660,48 грн, №241203 від 24.12.2018 на суму 358920,96 грн, №120101 від 12.01.2019 на суму 183087,24 грн, №120102 від 12.01.2019 на суму 527808,48 грн, №120103 від 12.01.2019 на суму 362060,16 грн та відповідними товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів (нафти).

Також між сторонами були підписані наступні акти надання послуг на відшкодування витрат на транспортні послуги: №141102 від 14.11.2018 на суму 24500,00 грн, №241110 від 24.11.2018 на суму 8058,00 грн, №241111 від 24.11.2018 на суму 8790,00 грн, №241112 від 24.11.2018 на суму 10287,00 грн, №11204 від 01.12.2018 на суму 8058,00 грн, №11205 від 01.12.2018 на суму 8790,00 грн, №11206 від 01.12.2018 на суму 10287,00 грн, №41204 від 04.12.2018 на суму 8058,00 грн, №41205 від 04.12.2018 на суму 8790,00 грн, №41206 від 04.12.2018 на суму 10287,00 грн, №121213 від 12.12.2018 на суму 8058,00 грн, №121214 від 12.12.2018 на суму 8790,00 грн, №121215 від 12.12.2018 на суму 10287,00 грн, №221207 від 22.12.2018 на суму 10287,00 грн, №221204 від 22.12.2018 на суму 8058,00 грн, №221205 від 22.12.2018 на суму 8790,00 грн, №241204 від 24.12.2018 на суму 8058,00 грн, №241205 від 24.12.2018 на суму 8790,00 грн, №241206 від 24.12.2018 на суму 10287,00 грн, №120104 від 12.01.2019 на суму 8058,00 грн, №120105 від 12.01.2019 на суму 8790,00 грн, №120106 від 12.01.2019 на суму 10287,00 грн, а всього на суму 214445,00 грн.

Наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №1277 від 29.11.2018, №1324 від 12.12.2018, №1362 від 21.12.2018 та №56 від 21.01.2019 підтверджується, що відповідачем було оплачено за поставлений позивачем товар та відшкодовано витрати на транспортні послуги 29.11.2018 на суму 450000,00 грн, 12.12.2018 на суму 2000000,00 грн, 21.12.2018 на суму 2400000,00 грн та 21.01.2019 на суму 1900000,00 грн, а всього на загальну суму 6750000,00 грн.

30.04.2019 між сторонами складено акт звірки взаєморозрахунків, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений за договором поставки товарів №132-14 від 13.11.2018 товар склала 1394103,92 грн.

Як зазначив позивач у позовній заяві, відповідач заборгованість не оплатив.

Спір у справі виник внаслідок невиконання відповідачем обов`язку щодо оплати поставленого позивачем товару та наданих транспортних послуг у визначений договором строк, внаслідок чого позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача основного боргу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Відповідно до частин 1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частина 1, п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України визначає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ч.1, ч.4 ст.202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як свідчать матеріали справи, позивач свій обов`язок щодо передачі відповідачу товару, загальна вартість якого склала 7929658,92 грн, виконав належним чином. Однак відповідач, всупереч п.4.3 укладеного між контрагентами правочину, за поставлений позивачем товар в повному обсязі та у строки, погоджені між сторонами, не розрахувався. Також у відповідача виникла заборгованість перед позивачем з відшкодування витрат на транспортні послуги згідно умов п.5.2 договору. Строк виконання відповідачем обов`язку з оплати товару та відшкодування витрат на транспортні послуги є таким, що настав. Зазначені обставини відповідачем не спростовані. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Відтак, за висновками суду, позовні вимоги про стягнення з відповідача 1394103,92 грн основного боргу підлягають задоволенню.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.74, 129, 238 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (03151, м.Київ, вул.Народного Ополчення, будинок 11-А, ідентифікаційний код 33096517) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроресурс-Ойл" (42600, Сумська обл., Тростянецький район, місто Тростянець, вулиця Горького, будинок 98, офіс 210/1, ідентифікаційний код 40459455) основний борг у розмірі 1394103 (один мільйон триста дев`яносто чотири тисячі сто три) грн 92 коп. та 20911 (двадцять тисяч дев`ятсот одинадцять) грн 56 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п.17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 19.08.2019

Суддя Ю.М. Смирнова