ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2019 р. Справа№ 910/6914/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Козир Т.П.

Кравчука Г.А.

секретар судового засідання: Берегова Н.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Славдострой"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.06.2019

у справі №910/6914/19 (суддя Блажівська О.Є.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожнє підприємство "АЛЬКОР" про забезпечення позову до пред'явлення позову

особи, які можуть отримати статус учасника справи:

позивач Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожнє підприємство "АЛЬКОР"

відповідач 1 Державне агентство автомобільних доріг України

відповідач 2 Товариство з обмеженою відповідальністю "Славдострой"

відповідач 3 Служба автомобільних доріг у Донецькій області

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дорожнє підприємство "АЛЬКОР" (далі за текстом - позивач) 28.05.2019 звернулося до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, шляхом встановлення заборони Службі автомобільних доріг у Донецькій області (далі за текстом - відповідач-3) та Товариству з обмеженою відповідальністю "СЛАВДОРСТРОЙ" (далі за текстом - відповідач-2) вчиняти будь-які дії, спрямовані на виконання умов Договору підряду №2-19 від 23.04.2019, укладеного між Службою автомобільних доріг у Донецькій області (далі за текстом - відповідач-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СЛАВДОРСТРОЙ".

В обгрунтування своєї заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Дорожнє підприємство "АЛЬКОР" вказує на таке:

У закупівлі за ідентифікатором UA-2019-01-10-000318-b від 10.01.2019 Службою автомобільних доріг у Донецькій області здійснений розгляд тендерних пропозицій учасників та 07.03.2019 ухвалено рішення, оформлене протоколом №52 засідання тендерного комітету від 07.03.2019, яким, допущено до аукціону тендерну пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю "СЛАВДОРСТРОЙ" та відхилено тендерну пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожнє підприємство "АЛЬКОР".

У закупівлі за ідентифікатором №UA-2019-01-17-001380-b від 17.01.2019 Службою автомобільних доріг у Донецькій області здійснений розгляд тендерних пропозицій учасників та 07.03.2019 ухвалено рішення, оформлене протоколом №64 засідання тендерного комітету від 22.03.2019 яким, допущено до аукціону тендерну пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю "СЛАВДОРСТРОЙ" та відхилено тендерну пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожнє підприємство "АЛЬКОР".

Не погоджуючись із вищезазначеними рішеннями Служби автомобільних доріг у Донецькій області, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дорожнє підприємство "АЛЬКОР" звернулося зі скаргами до Постійно діючої адміністративної колегії з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель.

Рішенням Постійно діючої адміністративної колегії з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель від 01.04.2019 № 3792-р/пк-пз Товариству з обмеженою відповідальністю "Дорожнє підприємство "АЛЬКОР" відмовлено у задоволенні скарги.

За результатом розгляду скарги в межах закупівлі №UA-2019-01-17-001380- b Постійно діючою адміністративною колегією з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель ухвалено рішення від 16.04.2019 №4620-р/пк-пз, яким скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожнє підприємство "АЛЬКОР" задоволено частково та зобов`язано Службу автомобільних доріг у Донецькій області відмінити процедуру закупівлі - "ДК 021:2015:45233000-9 - Будівництво, влаштовування фундаменту та покриття шосе, доріг", оголошення про проведення якої оприлюднене на веб-порталі Уповноваженого органу за №UA-2019-01-17-001380-b.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Дорожнє підприємство "АЛЬКОР" зазначено, що в порушення вимог чинного законодавства Державне агентство автомобільних доріг України не направило та фактично відмовилося направляти Товариству з обмеженою відповідальністю "ДОРОЖНЄ ПІДПРИЄМСТВО "АЛЬКОР" повідомлення про намір укласти договір в межах процедури закупівлі за ідентифікатором UA-2019-01-10-000318- b. Разом з тим, порушуючи вимоги закону, Державне агентство автомобільних доріг України безпідставно направило вказане повідомлення іншому суб`єкту господарювання - Товариству з обмеженою відповідальністю "СЛАВДОРСТРОЙ".

У зв`язку із встановленням вищезазначених обставин та відновлення свого порушеного права, яке було порушено з боку Державного агентства автомобільних доріг України, Служби автомобільних доріг у Донецькій області та Товариства з обмеженою відповідальністю "СЛАВДОРСТРОЙ", Товариство з обмеженою відповідальністю "Дорожнє підприємство "АЛЬКОР" має намір подати позов, предметом якого буде:

1. Визнати недійсним Договір підряду №2-19 від 23.04.2019, укладений між Службою автомобільних доріг у Донецькій області (місцезнаходження: 84333, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Уральська, 12, ідентифікаційний код юридичної особи: 25946285) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СЛАВДОРСТРОЙ" (місцезнаходження: 84100, Донецька обл., м. Слов`янськ, вул. Центральна, буд. 22, корп. 1, ідентифікаційний код юридичної особи: 40090765);

2. Зобов`язати Державне агентство автомобільних доріг України (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 9, ідентифікаційний код юридичної особи: 37641918) зобов`язати Службу автомобільних доріг у Донецькій області (місцезнаходження: 84333, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Уральська, 12, ідентифікаційний код юридичної особи: 25946285) направити Товариству з обмеженою відповідальністю "ДОРОЖНЄ ПІДПРИЄМСТВО "АЛЬКОР" (місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 35, оф. 413, ідентифікаційний код юридичної особи: 39507877) повідомлення про намір укласти договір в межах процедури закупівлі за ідентифікатором UA-2019- 01-10-000318-Ь.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 у справі №910/6914/19 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожнє підприємство "АЛЬКОР" про забезпечення позову задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Славдострой" звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 у справі №910/6914/19.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що позивач звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову та обґрунтовуючи свої вимоги в частині порушення своїх прав в межах закупівлі UA-2019-01-17-001380-b, необґрунтовано посилався, як на підставу своїх вимог, на рішення АМК України щодо встановлених порушень замовником в рамках зовсім іншої процедури закупівлі, що призвело до введення суду в оману щодо фактичних обставин справи.

Також, апелянт обґрунтовує скаргу тим, що позивач у заяві не обґрунтувало очевидної протиправності дій відповідачів щодо укладання та виконання оскаржуваного договору підряду від 23.04.2019 та підстав для зобов'язання відповідача-1 направити позивачу повідомлення про намір укласти договір в межах процедури закупівлі UA-2019-01-10-000318-b.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2019, матеріали оскарження передані на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Коробенко Г.П., суддів: Кравчука Г.А., Козир Т.П.

Ухвалою Півнчного апеляційного господарського суду від 25.06.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Славдострой" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 у справі №910/6914/19, розгляд апеляційної скарги призначено на 15.07.2019.

У зв'язку з перебуванням судді Козир Т.П. у відпустці, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2019, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Тищенко А.І.

24.06.2019 до Північного апеляційного суду через Господарський суд міста Києва надійшло клопотання про зупинення виконання ухвали Господарського суду міста Києва про забезпечення позову від 03.06.2019 у справі №910/6914/19 до закінчення її перегляду в апеляційному порядку.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що враховуючи строки розгляду справи судом та завантаженість на сьогоднішній день суддів, вжиття заходів забезпечення позову у даній справі фактично призведе до неможливості виконання робіт за цим договором, а разом з тим й унеможливить на невизначений час відновлення автомобільної дороги загального користування державного значення.

До того ж, апелянт обґрунтовує скаргу тим, що вжиття заходів забезпечення позову матиме наслідком нарахування йому 37 222 528,00 грн пені та 26 055 769,60 грн штрафу.

Наведене клопотання відповідача-2 про зупинення виконання ухвали Господарського суду міста Києва про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки ГПК України не передбачено можливість зупинення виконання ухвали.

В подальшому справа неодноразово відкладалась у зв»язку із заміною складу суду та заявою позивача про відвід колегії суддів, яка ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2019 визнана необґрунтованою , а ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2019 у задоволені такої заяви було відмовлено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30. 07.2019 справі №910/6914/19 призначено до розгляду на 19.08.2019.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2019, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Коробенко Г.П., судді: Кравчук Г.А., Козир Т.П.

В судовому засіданні представник відповідача 2 підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити та скасувати оскаржувану ухвалу.

В судовому засіданні представник позивача визнав апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити , про що подав відповідне клопотання.

Представник відповідача-1 та 3 у судове засідання не з'явились , про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання не була визнана обов'язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у відсутності представника відповідача-1 та 3 за наявними у справі матеріалами.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши надані пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

.Приписами п. 1 ч. 1 ст. 138 ГПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову. З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову (аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 12.09.2018 у справі №910/7912/18, від 21.09.2019 у справі №902/483/18, від 08.10.2018 у справі №913/257/18 та від 10.01.2019 у справі №910/11906/18).

Судом першої інстанції взято до уваги, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №911/2930/17.

Судом встановлено, що заявник належними доказами обґрунтував причини звернення із заявою про забезпечення позову. У свою чергу, заходи до забезпечення позову, заявлені у заяві, відповідають позовним вимогам, які має намір подати заявник.

Крім того, обрані заявником заходи до забезпечення позову, співвідносяться з майбутнім предметом позову, а, отже, існує конкретний зв`язок між заходами до забезпечення позову і майбутнім предметом позову, враховуючи викладене, суд вважає, що наведені заходи до забезпечення позову спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення, у разі задоволення позову.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі №910/5916/18.

Суд першої інстанції вірно зазначає, що у випадку задоволення позову, судове рішення має бути реалізованим, позаяк це рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №18-рп/2012 від 13.12.2012).

Рішення суду безумовно має бути виконаним і його невиконання загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №11-рп/2012 від 25.04.2012).

Складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції, є виконання рішення господарського суду. Право на суд було б ілюзорним, якби судові рішення залишалися не виконуваними. Зокрема, у рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хорнсбі проти Греції" зазначено, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система договірних держав допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалось б на шкоду одній з сторін.

Із урахуванням зазначеного, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Враховуючи викладене, оскільки невжиття зазначених заходів до забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів заявника, заява про вжиття заходів забезпечення позову підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Згідно з ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України встановлено можливість розгляду заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Відповідач-2 в апеляційній скарзі зазначав про те, що в частині порушення своїх прав в межах закупівлі UA-2019-01-17-001380-b, необґрунтовано посилався, як на підставу своїх вимог, на рішення АМК України щодо встановлених порушень замовником в рамках зовсім іншої процедури закупівлі. Однак дані обставини не входять до предмету доказування під час перегляду ухвали місцевого господарського суду щодо відмови у вжитті заходів забезпечення позову, оскільки в даному випадку підлягає з'ясуванню насамперед дотримання судом норм процесуального права, а не обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення по суті спору.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, викладених вище. При цьому судом апеляційної інстанції враховано, що аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Водночас вимога пункту 1 статті 6 названої Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було вірно застосовано норми процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваної у даній справі ухвали суду відсутні, як відсутні правові підстави і щодо задоволення заяви позивача про визнання апеляційної скарги, з огляду на те , що відповідно ч. 4 ст. 266 ГПК України , на яку посилається позивач в обґрунтування своєї заяви, визнання апеляційної скарги іншою стороною враховується судом апеляційної інстанції у частині наявності або відсутності фактів, які мають значення для вирішення справи, що судом і було зроблено з огляду на вищенаведене, результатом чого є висновок колегії про залишення оскаржуваної ухвали без змін в силу її обґрунтованості та законності.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Славдострой" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.06.2018 у справі №910/6914/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/6914/19 повернути Господарському суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено та підписано - 20.08.2019.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Т.П. Козир

Г.А. Кравчук