ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" серпня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1011/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Аганін В.Ю.

розглянувши справу №916/1011/19

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „ВІССЕН УКРАЇНА (49030, м.Дніпро, вул. Барнаульська, 2-А; )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „СПМК-17 (65025, Одеська обл., Комінтернівський район, 21- км Старокиївського шосе, буд. 30А; )

про стягнення 754611,55 грн.

Представники:

від позивача: Баранікова М.М., представник за довірнеістю

від відповідача: не з`явився

Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю „ВІССЕН УКРАЇНА звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. № ГСОО 1033/19 від 09.04.2019р.) до Товариства з обмеженою відповідальністю „СПМК-17 про стягнення 754611,55 грн.

Позовні вимоги позивача у справі Товариства з обмеженою відповідальністю „ВІССЕН УКРАЇНА обґрунтовано неналежним виконання з боку відповідача прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору поставки №ВУ-86 від 07.07.2017р. та направлено на стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „СПМК-17 основного боргу у розмірі 642921,65 грн., 3% річних у розмірі 47928,09 грн., інфляційних збитків у розмірі 12833,01 грн. та пені у розмірі 50928,80 грн.

Одночасно з поданням позовної заяви до господарського суду, позивач просив суд розглядати даний позов за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.04.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/1011/19. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив.

13.05.2019р. до господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю „СПМК-17 надійшло клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, у якому відповідач просив суд продовжити термін для надання відзиву Товариством з обмеженою відповідальністю „СПМК-17 та розглядати справу №916/1011/19 у порядку загального позовного провадження.

В обґрунтування поданого клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, відповідачем, з посиланням на положення ч. 3 ст. 12, ч. 5 ст. 12, ч. 1, 2 ст. 247 та ч. 3 ст. 247 ГПК України, було зазначено суду, що дана справа потребує детального розгляду спору по суті та з`ясування всіх обставин, а саме: встановлення моменту виникнення зобов`язань та, відповідно, відліку строку позовної давності для стягнення пені, а також встановлення повноважень особи, що підписала видаткові накладні.

Також у поданому клопотанні про розгляд справи у порядку загального позовного провадження Товариство з обмеженою відповідальністю „СПМК-17 просило суд продовжити термін для надання відзиву, та просило суд вважати поважними причини пропуску строку, встановленого судом для подання відзиву, та зазначало, що 24.04.2019р. відповідач отримав ухвалу суду від 15.04.2019р. про відкриття провадження у справі, відповідно до якої Товариству з обмеженою відповідальністю „СПМК-17 запропоновано підготувати відзив протягом 15 днів з моменту отримання ухвалу. Відповідач пояснював, що на момент отримання ухвали, а саме у період з 22.04.2019р. по 26.04.2019р. директор підприємства перебував у відрядженні у м. Полтава з метою вирішення виробничих питань, потім з 27.04.2019р. по 01.05.2019р. були вихідні святкові дні, також відповідачем було зазначено, що заступник директора з правових питань Шульга Ю.І. перебувала у відпустці в період з 24.04.2019р. по 08.05.2019р. (включно).

13.05.2019р. до господарського суду Одеської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.05.2019р. клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю „СПМК-17 про розгляд справи у порядку загального позовного провадження від 13.05.2019р. вх. № ГСОО 9174/19 задоволено. Справу ухвалено №916/1011/19 розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 10 червня 2019 р. о 10:30.

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю „СПМК-17 про продовження терміну для надання відзиву від 13.05.2019р. вх. № ГСОО 9174/19 задоволено. Продовжено Товариству з обмеженою відповідальністю „СПМК-17 встановлений судом строк для подання до суду відзиву та прийнято до матеріалів справи поданий відповідачем 13.05.2019р. (за вх. №9244/19) відзив на позовну заяву.

Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст.166 ГПК України до 31 травня 2019р. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 10 червня 2019 р. о 10:30.

04.06.2019р. до господарського суду Одеської області від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.07.2019р. закрито підготовче провадження у справі № 916/1011/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „ВІССЕН УКРАЇНА до Товариства з обмеженою відповідальністю „СПМК-17 про стягнення 754611,55 грн. Призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на "19" серпня 2019 р. о 10:00.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю „ВІССЕН УКРАЇНА підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю „СПМК-17 заперечує проти заявлених вимог позивача в повному обсязі та просить суд відмовити в їх задоволенні, з підстав, які викладено у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив.

07 липня 2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „ВІССЕН УКРАЇНА (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „СПМК-17 (Покупець) було укладеного Договір поставки №ВУ-86 (надалі Договір), за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти в у свою власність та оплатити товар на умовах, в кількості та за ціною (вартістю), що наводяться в рахунку-фактурі, або інших передбачених чинним законодавством документах на товар, які є невід`ємною частинною Договором (Додатки) та остаточно узгоджується сторонами на кожну окрему партію товару.

Відповідно до п. 2.1. Договору, передача товару здійснюється продавцем протягом 3-х робочих днів в разі наявності товару на складі продавця або протягом 21 банківського дня в разі імпортування товару.

Згідно до п. 3.1. Договору, ціна на товар формується виходячи з вартості товару в доларах США (в еквіваленті, по курсі, встановленому за домовленістю сторін, з врахуванням умов, передбачених п. 3.2. Договору) і встановлюється в українських гривнях та вказується в рахунку-фактурі, або інших передбачених чинним законодавством документах на товар які є невід`ємною частиною Договору (Додатки) та остаточно узгоджуються сторонами на кожну окрему партію товару. При цьому оплата здійснюється в національній валюті України, у відповідності до формулі, що наведене у договорі.

Відповідно до п. 3.2. Договору, розрахунки за цим Договором здійснюються в національній валюті України, згідно з п. 3.1. цього Договору. Оплата ціни (вартості) здійснюється товару здійснюється покупцем в національній валюті України безготівково шляхом банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок продавця. (п. 3.3. Договору).

Положеннями п. 3.4. Договору визначено, що оплата вартості (ціни) товару здійснюється покупцем, з урахуванням п.п. 3.1.- 3.3. цього Договору протягом 30 днів з моменту відвантаження товару. Датою остаточної оплати вартості (ціни) товару вважається дата надходження грошових коштів на поточний рахунок продавця у розмірі 100% ціни (вартості) товару.

На виконання вимог укладеного Договору позивачем було здійснено поставку товару на користь відповідача, що підтверджується наступними видатковими накладними, які підписано з обох сторін: №309 від 09.08.2017р. на суму 121340,25 грн., №311 від 09.08.2017р. на суму 2246,40 грн., №318 від 14.08.2017р. на суму 960,00 грн., №317 від 16.08.2017р. на суму 10188,02 грн., №329 від 18.08.2017р. на суму 1123,20 грн., №331 від 18.08.2017р. на суму 1240,31 грн., №404 від 11.09.2017р. на суму 61624,80 грн., №479 від 28.09.2017р. на суму 17104,51 грн., №492 від 03.10.2017р. на суму 21000,00 грн., №512 від 06.10.2017р. на суму 14805,98 грн., №532 від 11.10.2017р. на суму 3040,03 грн., №607 від 30.10.2017р. на суму 109532,84 грн., №620 від 31.10.2017р. на суму 13600,03 грн., №627 від 02.11.2017р. на суму 7960,00 грн., №674 від 17.11.2017р. на суму 9071,00 грн., №675 від 17.11.2017р. на суму 2616,01 грн., №707 від 23.11.2017.р на суму 5442,00 грн., №747 від 06.12.2017р. на суму 434,00 грн., №80 від 01.02.2018р. на суму 22540,00 грн., №80 від 02.02.2018р. на суму 72447,84 грн., №92 від 05.02.2018р. на суму 12900,00 грн., №99 від 06.02.2018р. на суму 43963,936 грн., №228 від 14.03.2018р. на суму 65139,99 грн., №245 від 21.03.2018р. на суму 21450,12 грн., №266 від 28.03.2018р. на суму 51284,92 грн., №291 від 02.04.2018р. на суму 11475,00 грн., №295 від 03.04.2018р. на суму 18360,00 грн., №312 від 06.04.2018р. 2015,00грн., №313 від 06.04.2018р. на суму 15255,94 грн., №409 від 25.04.2018р. на суму 22540,00 грн., №410 від 25.04.2018.р на суму 12162,01 грн., №589 від 31.05.2018р. на суму 34537,99 грн., №663 від 12.06.2018р. на суму 23040,00 грн., №706 від 19.06.2018р. на суму 63735,11 грн., №791 від 05.07.2018р. на суму 202500,00 грн., №881 від 19.07.2018р. на суму 332490,00 грн., №963 від 31.07.2018р. на суму 9175,02 грн., №970 від 31.07.2018р. на 99929,03 грн., №960 від 01.08.2018р. на суму 23170,00 грн., №1283 від 20.09.2018р. на суму 5663,97 грн., №1294 від 24.09.2018р. на суму 3768,00 грн., №1321 від 28.09.2018.р на суму 4558,00 грн., №1339 від 28.09.2018р. на суму 23333,00 грн., №1338 від 28.09.2018р. на суму 9857,97 грн., №1380 від 08.10.2018р. на суму 10549,98 грн., №1386 від 09.10.2018р. на суму 25840,08 грн., №1458 від 18.10.2018р. на суму 3200,04 грн., №1480 від 22.10.2018р. на суму 23070,00 грн., №1482 від 22.10.2018р. на суму 30863,16 грн., №1483 від 22.10.2018р. на суму 3283,99 грн., №1538 від 29.10.2018р. на суму 750,00 грн., №1655 від 16.11.2018р. на суму 7286,00 грн., № 1656 від 16.11.2018р. на суму 5183,97 грн.

Всього позивачем було здійснено поставку товару на суму 1720649,14 грн.

На виконання п. 4.1. Договору, яким передбачено, що продавець зобов`язується надати покупцю разом з товаром або товарними засобами поштового зв`язку наступні документи: рахунок, видаткову накладну, податкову накладну, позивачем було надано обумовлені даним пунктом договору документи.

В свою чергу, відповідачем було частково здійснено сплату вартості отриманого товару, а саме Товариством з обмеженою відповідальністю „СПМК-17 було перераховано позивачу 1077727,49 грн.

Позивачем було зазначено, що відповідно до Акту звіряння взаємних розрахунків за період 2018 року загальна сума заборгованості відповідача становила грошову суму у розмірі 642921,65 грн.

Умовами п. 5.2. Договору визначено, що у випадку несвоєчасного виконання прийнятих на себе грошових зобов`язань по оплаті за товар за цим Договором покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Позивачем було зазначено, що з метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача було направлено претензію за вих. №10/1 від 10 січня 2019р., однак, відповіді з боку Товариства з обмеженою відповідальністю „СПМК-17 надано не було та заборгованість оплачено не було.

Приймаючи до уваги неналежне виконання з боку відповідача прийнятих на себе зобов`язань за умовами укладеного договору позивачем було здійснено нарахування 3% річних у розмірі 47928,09 грн., інфляційних втрат у розмірі 12833,01 грн. та пені 50928,80грн.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених позовних вимоги позивача, зазначав суду наступне.

Підставою для позовних вимог стали відносини сторін за Договором поставки №ВУ-86 від 07.07.2017р. У якості доказів обставин зазначених у позовній заяві позивачем надано рахунки на оплату на загальну суму 1491302,73 грн., видаткові накладні на загальну суму 1720649,14 грн. та акт звірки, який не підписаний відповідачем.

Відповідач зазначає, що позивачем не було надано доказів направлення рахунків покупую та сума рахунків не відповідає вартості поставленого товару.

Посилаючись на ст. 712 ЦК України, ч. 1 ст. 655 ЦК України, ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, відповідачем було зазначено, що видаткові накладні містять інформацію, що товар отримано механіком ОСОБА_1 . однак, довіреності на надавались. Відповідач вказує, що відсутність довіреностей виключає наявність рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначений перелік товару.

Також? відповідачем було зазначено, що позивачем було здійснено нарахування штрафних санкцій з невірно визначеним періодом виникнення прострочення зобов`язання.

Позивачем, в спростування доводів та тверджень відповідача, було зазначено суду, що покупцем було підписано видаткові накладні та засвідчено печаткою підприємства, відповідачем було отримано товар, а тому у останнього наразі є обов`язок по його оплаті.

Також позивачем було зазначено, що довіреності, які надавали право отримувати товар від продавця, надсилались на електронну адресу позивача бухгалтером відповідача.

Позивач зазначає, що було узгоджено відповідні замовлення на товар, на підставі яких відповідачу і надавались видаткові накладні.

Позивач зазначив, що початок нарахування пені, річних та відсотків за користування грошовими коштами здійснювалось позивачем з дотриманням вимог п.п. 3.1.-3.4. Договору, тобто з 31-го дня від дати відвантаження товару.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між Товариством з обмеженою відповідальністю „ВІССЕН УКРАЇНА та Товариством з обмеженою відповідальністю „СПМК-17 виникли на підставі укладеного між ними 07 липня 2017р. Договору поставки №ВУ-86.

Стаття 712 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

За положеннями ст.662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст.663 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю „СПМК-17 прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору поставки №ВУ-86 від 07 липня 2017р. щодо повної та своєчасної сплати відповідачем вартості отриманого товару з боку позивача, що підтверджується наявними в матеріалах, та не спростовано з боку відповідача, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 642921,65грн. за отриманий товар - є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 229 Господарського Кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивачем було здійснення нарахування пені за кожний визначений період прострочення сплати товару окремо, з урахуванням сплат, що було здійснено відповідачем, з визначенням кількості днів такого прострочення.

Так, відповідно до такого розрахунку борг зі сплати пені становить грошову суму у розмірі 50928,80 грн.

Суд, перевіривши розрахунок заявленої до стягнення пені у розмірі 50928,80 грн., вважає такий розрахунок вірним, а вимоги про стягнення пені правомірними.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем було здійснення нарахування 3% річних та інфляційних втрат за кожний визначений період прострочення сплати товару окремо, з урахуванням сплат, що було здійснено відповідачем, з визначенням кількості днів такого прострочення.

Суд, переривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем 3 % річних у розмірі 47928,09 грн. та інфляційних у розмірі 12833,01 грн., вважає такі розрахунки вірними, а вимоги про їх стягнення правомірними.

Згідно зі ст.73 Господарського процесуального Кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 1 ст. 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом не приймаються заперечення відповідача, оскільки, перевіривши розрахунок позивача, суд зазначає, що позивачем вірно було визначено початок виникнення заборгованості відповідача, відповідно до умов, що були узгоджені сторонами у п.п. 3.1-3.4. укладеного Договору.

Також судом встановлено, що матеріали справи містять первинну документацію та всі належні докази, які засвідчують здійснення поставки обумовленого товару на користь відповідача, який в свою чергу був частково оплачений з боку покупця, у зв`язки з чим заперечення відповідача у даній частині не приймаються судом до уваги.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Підсумовуючи вищевикладене, надавши відповіді на доводи учасників справи, суд приходить до висновку, що заперечення відповідача є такими є не відповідають дійсним обставинам справи, а вимоги позивача у даній справі обґрунтовані та підтверджені доказами.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „ВІССЕН УКРАЇНА.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 11319,17 грн. покладаються на відповідача, у зв`язку з задоволенням позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю „ВІССЕН УКРАЇНА задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „СПМК-17 (65025, Одеська обл., Комінтернівський район, 21- км Старокиївського шосе, буд. 30А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „ВІССЕН УКРАЇНА (49030, м. Дніпро, вул. Барнаульська, 2-А; ) суму основного боргу у розмірі 642921,65 грн., 3% річних у розмірі 47928,09 грн., інфляційні збитки у розмірі 12833,01 грн., пеню у розмірі 50928,80 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 11 319,17 грн.

Повний текст рішення складено 22 серпня 2019 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко