ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2019 р. Справа № 911/1667/19

Господарський суд Київської області у складі судді Лилака Т.Д., розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (адреса: 01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720)

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Еверест-10» (адреса: 08202, Київська обл., місто Ірпінь, вул. Тургенівська, 10, код 37075438)

про стягнення 5151,31 грн.

без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Еверест-10» (відповідач) про стягнення 5151,31 гривень, з яких: 4718,17 грн. пені, 255,45 грн. 3% річних та 177,69 грн. інфляційних.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Еверест-10» грошових зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу № 2543/15-ТЕ-17 від 30.12.2014 в частині вчасного проведення розрахунків за отриманий газ.

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

24.07.2019 року до канцелярії господарського суду Київської області представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та стягнути на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Еверест-10» понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн. за підготовку відзиву на позов.

19.08.2019 року до канцелярії Господарського суду Київської області представником позивача подано відповідь на відзив.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

30.12.2014 року між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (далі - Продавець) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Еверест-10» (далі - Покупець) був укладений Договір №2543/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір).

Відповідно до п.п. 1.1 Договору, Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ

Газ, що продається за цим Договором використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням. (п. 1.2. Договору).

Пунктом 6.1. Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

До Договору укладалися додаткові угоди №1 від 20.03.2015 року, №2 від 29.07.2015 року, №3 від 30.07.2015 року, №4 від 15.10.2015 року, №5 від 25.11.2015 року, якими змінювалась ціна газу на виконання постанов НКРЕКП.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі невиконання Покупцем п.6.1 Договору, він сплачує Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Пунктом 9.3 Договору сторони погодили, що строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у т.ч. щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних втрат встановлюється тривалістю у 5 років.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11 договору).

На виконання п.2.1 Договору позивач поставив протягом 2015 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 312 933,68 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких наявні у матеріалах справи.

Разом з тим, відповідач всупереч умов укладеного між сторонами договору не виконав належним чином взяті на себе договірні зобов`язання щодо здійснення розрахунку за поставлений природний газ в строки визначені договором.

З огляду на вказане, з урахуванням суми та строку прострочення сплати відповідачем основного боргу перед позивачем за Договором, позивач подав позов про стягнення з відповідача пені в сумі 4718,17 грн. за зобов`язаннями січня, березня, квітня 2015 року.

Також, у зв`язку з тим, що зобов`язання з оплати отриманого природного газу відповідачем виконувались з простроченнями, позивач в позові просить також стягнути 3% річних в сумі 255,45 грн. за зобов`язаннями січня, березня, квітня 2015 року та 177,69 грн. інфляційних за зобов`язаннями березня та квітня 2015 року.

Відповідач у відзиві позовні вимоги заперечував. В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив про повне погашення основної заборгованості за Договором купівлі-продажу природного газу № №2543/15-ТЕ-17 від 30.12.2014 року. Відповідач зазначив, що позов подано про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних за неналежне виконання грошового зобов`язання за договором за окремі періоди прострочень оплати в 2015 році.

При цьому, зазначив, що позивачем не враховано норми Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», який набрав чинності з 30.11.2016 року.

Позивач у відповіді на відзив заперечував наявність підстав для застосування Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», оскільки на думку позивача, відповідач не належить до кола осіб, які мають право на списання заборгованості та нарахувань, оскільки відповідачем не дотриманно умови Закону щодо наявності статусу теплопостачального чи теплогенеруючого підприємства та його включення до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Пунктом першим статті 193 ГК України та статтею 526 ЦК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. (ст. 530 ЦК України).

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Суд зазначає, що 30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 № 1730-VIII (далі - Закон).

Відповідно до ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону є, зокрема, кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі ст. 2 цього Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 статті 3 Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 року № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Відповідно до пункту 14 Порядку ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93, у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 1 січня 2016 р. заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Разом з цим відповідно до частини 3 статті 7 Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є нормою прямої дії, її застосування не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності цим Законом. Зокрема, реалізація цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 927/934/18.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за поставлений природний газ, на яку позивачем нарахована пеня, інфляційні втрати та 3% річних та стягнення яких є предметом позову у цій справи була погашена відповідачем до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії».

Таким чином, враховуючи, що заборгованість за Договором купівлі-продажу природного газу № 2543/15-ТЕ-17 від 30.12.2014 року за період січня, березня, квітня 2015 року, хоча і погашалась з простроченнями, однак в повному обсязі була погашена станом на момент набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що пеня, інфляційні втрати та три відсотки річних, яки є предметом позову у цій справі, нараховані позивачем на заборгованість за поставлений природний газ, що використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (пункт 1.2 Договору).

У зв`язку з чим, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача заявлених у справі 4718,17 грн. пені, 255,45 грн. 3% річних та 177,69 грн. інфляційних, які нараховані в період і на заборгованість, яка погашена до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Таким чином, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат по справі суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1. ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача.

Крім того, з позивача на користь відповідача підлягають до стягнення 1000,00 грн. витрат на правничу допомогу за огляду на наступне.

За приписами ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Такі висновки суду підтверджується правовою позицією Верховного Суду, висловленою ним у постановах від 14.11.2018 у справі № 910/8682/18, від 05.01.2019 у справі № 906/194/18, від 19.02.2019 у справі № 917/1071/18.

Згідно ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

22 жовтня 2018 року між Адвокатським об`єднанням «Борух, Канюк та партнери» та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Еверест-10» (Клієнт за Договором) укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги № 1.

Відповідно до умов п. 1.1. Договору (зі змінами внесеними Додатковою угодою № 1 від 01.07.2019), Адвокатське об`єднання надає Клієнту правничу (правову) допомогу (адвокатські послуги) щодо представництва інтересів Клієнта перед будь-якими третіми особами (юридичними або фізичними особами), державними установами, в органах поліції та прокуратури, в державній та приватній виконавчій службі, контролюючих органах, в судах всіх спеціалізацій та інстанцій, а також в інших органах з усіх питань, що виникають в процесі діяльності Клієнта.

Пунктом 4.1. Договору (зі змінами внесеними Додатковою угодою № 1 від 01.07.2019), зокрема передбачено, що за підготовку та подачу до суду письмових пояснень, заперечень, клопотань, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив Клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню плату у розмірі 1000,00 грн. (за один процесуальний документ).

Згідно з пунктом 4.2. Договору, оплата здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Адвокатського об`єднання, не пізніше трьох днів з моменту отримання Клієнтом рахунку.

Адвокатське об`єднання виставляє Клієнту рахунок після підписання представниками кожної зі сторін Акту надання послуг правової допомоги. (п. 4.3. Договору).

В акті вказується обсяг наданої Адвокатським об`єднанням правничої (правової) допомоги та її вартість. (п. 4.4. Договору).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (зі змінами та доповненнями) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Визначаючи розмір сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, повинні братися до уваги, зокрема: час, який міг витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні, наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Підготовку відзиву на позов здійснював адвокат Канюк Я.Ю. на підставі ордеру на надання правової допомоги серія КС № 495893 року, копія якого міститься в матеріалах справи.

Відповідачем до суду було подано Акт передачі-приймання наданих послуг від 23.07.2019 за Договором про надання правничої (правової) допомоги, з якого вбачається, що Адвокатське об`єднання надало, а відповідач прийняв правову допомогу вартістю 1000,00 грн. з підготовки відзиву на позовну заяву.

Судом встановлено, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Еверест-10» здійснило оплату даних послуг, що підтверджується платіжним дорученням № 14 від 23.07.2019, копії якого долучено до відзиву.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим, доведеним та співмірним із складністю справи та наданими адвокатом послугами, а отже підлягає до стягнення з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-80, 86, 129, 233, 236 - 238, 240, 252 ГПК України, Господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволені позову відмовити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Еверест-10» (08202, Київська обл., місто Ірпінь, вул. Тургенівська, 10, ) 1000 (одну тисячу) грн. 00 коп. судових витрат на правову допомогу.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано 02.09.2019.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.Д. Лилак