СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2019 р. Справа № 913/229/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Фоміна В.О.,

за участю секретаря судового засідання Гончарова О.В.

за участі представників:

позивача- Єфременко О.О., довіреність № 14-192 від 17.05.19 р.;

відповідача- не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (вх. №2238 Л/2-5)

на рішення господарського суду Луганської області від 25.06.2019 у справі № 913/229/19 (суддя Іванов А.В., повний текст рішення складено та підписано 26.06.2019)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до Комунального підприємства "Первомайськтеплокомуненерго" Первомайської міської ради, м. Золоте Луганської області

про стягнення 792 055,10 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2019 року АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Луганської області з позовом до Комунального підприємства "Первомайськтеплокомуненерго" Первомайської міської ради про стягнення пені у сумі 441 168,65 грн. за період з 16.02.2016 по 25.11.2016, 3% річних у сумі 68 296,56 грн. за період з 16.02.2016 по 19.04.2017 та інфляційних втрат в розмірі 282 589,89 грн. за період з березня 2016 по березень 2017, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі - продажу природного газу №1341/16-БО-20 від 21.12.2015, зокрема, несвоєчасну оплату отриманого у 2016 році газу на суму 2 441 147,46 грн.

Рішенням господарського суду Луганської області від 25.06.2019 у справі № 913/229/19 позов задоволено частково.

Стягнуто з КП "Первомайськтеплокомуненерго" Первомайської міської ради на користь АТ "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 3% річних в сумі 68 296,56 грн. за період з 16.02.2016 по 19.04.2017, інфляційні втрати в сумі 282 589,89 грн. за загальний період з березня 2016 по березень 2017, витрати на судовий збір у сумі 5 263,30 грн.

В решті позову відмовлено.

Позивач з рішенням господарського суду частково не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 441 168,65 грн. пені скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову. Відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та позовної заяви.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно наділив позивача статусом «енергопостачальної компанії», а тому у даному спорі не можуть бути застосовані норми Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/ виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», які встановлюють мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.07.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та призначено її до розгляду на 29.08.2019. Також зазначеною ухвалою суду було встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

28.08.2019 у зв`язку з відпусткою судді Пуль О.А. автоматизованою системою розподілу апеляційних скарг між суддями здійснено заміну вибулого судді і для розгляду справи № 913/229/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Фоміна В.О.

Враховуючи викладене та зважаючи на приписи ч. 14 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги позивача на рішення господарського суду Луганської області від 25.06.2019 у справі № 913/229/19 розпочався спочатку.

Представник позивача в судовому засіданні 29.08.2019 підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце його проведення, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення №354 про вручення відповідачу копії ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Крім того, відповідач не скористався наданим йому статтею 263 ГПК України правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до частини дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників в судове засідання 29.08.2019 судом обов`язковою не визнавалась, у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу позивача в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами за відсутністю представника відповідача.

А тому колегія суддів розглядає апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача відповідно до частини 1 статті 202 та статті 270 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки доводи та вимоги апеляційної скарги позивача стосуються лише відмови господарського суду першої інстанції у стягненні пені, то в силу статті 269 ГПК України рішення місцевого господарського суду підлягає перегляду саме в зазначеній частині.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, заслухавши усні пояснення представника позивача, перевіривши в межах доводів та вимог апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та встановлено господарським судом першої інстанції, між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та відповідачем (споживач) укладено договір постачання природного газу №1341/16-БО-20 від 21.12.2015.

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язався передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей газ на умовах цього договору.

Згідно з п. 5.2. договору ціна за 1000 куб. м газу на дату укладання договору становить 6 474 грн. без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування та розподіл природного газу, крім того, збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 6 603,48 грн, крім того, ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 7 924,18 грн.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1. договору).

У разі невиконання споживачем умов п. 6.1. договору постачальник споживач зобов`язався сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пені від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 8.2 договору).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 до 31.03.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Сторонами договору було складено та підписано низку додаткових угод №1 від 31.12.2015, №2 від 29.01.2016, №3 від 22.02.2016, №4 від 28.03.2016, якими сторони внесли зміни, зокрема, щодо ціни газу.

Пунктом 7 додаткової угоди №4 від 28.03.2016 викладено п. 6.1. договору у наступній редакції: "Оплата планових обсягів газу здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточних розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу".

Позивач у січні - квітні 2016 поставив газ на загальну суму 2 441 147,46 грн.:

-у січні 2016 року за актом приймання-передачі від 31.01.2016 на суму 1 070 332,39 грн. (а.с.31);

-у лютому 2016 року за актом приймання-передачі від 29.02.2016 на суму 696 297,36 грн. (а.с.32);

-у березні 2016 року за актом приймання-передачі від 31.03.2016 на суму 609 470,71 грн. (а.с.33);

-у квітні 2016 року за актом приймання-передачі від 30.04.2016 на суму 65 047 грн. (а.с.34).

Відповідач оплатив поставку газу таким чином:

- за актом приймання-передачі від 31.01.2016:

- 13.12.2016 в сумі 110 280,81 грн., 15.12.2016 в сумі 73 200,82 грн., 16.12.2016 в сумі 11 571,34 грн., 20.12.2016 в сумі 61 928,53 грн., 27.12.2016 в сумі 199 967,97 грн., 28.12.2016 в сумі 471 717,39 грн., 29.12.2016 в сумі 10 087,54 грн., 04.01.2017 в сумі 2 012,91 грн., 31.01.2017 в сумі 25 324,69 грн., 13.02.2017 в сумі 27 280,96 грн., 15.02.2017 в сумі 40 630,84 грн., 17.02.2017 в сумі 36 328,59 грн;

- за актом приймання-передачі від 29.02.2016:

- 17.02.2017 в сумі 133 642,12 грн., 28.02.2017 в сумі 13 901,86 грн., 01.03.2017 в сумі 5 224,27 грн., 09.03.2017 в сумі 28 740,83 грн., 13.03.2017 в сумі 38 274,17 грн., 14.03.2017 в сумі 118 623,60 грн., 16.03.2017 в сумі 5 370,85 грн., 20.03.2017 в сумі 12 024,52 грн., 31.03.2017 в сумі 340 495,14 грн.;

- за актом приймання-передачі від 31.03.2016:

- 31.03.2017 в сумі 133 665,01 грн., 10.04.2017 в сумі 3 095,62 грн., 11.04.2017 в сумі 34 399,37 грн., 12.04.2017 в сумі 842,35 грн., 13.04.2017 в сумі 92 184,42 грн., 20.04.2017 в сумі 345 283,94 грн.;

- за актом приймання-передачі від 30.04.2016:

- 20.04.2017 в сумі 65 047 грн.

Звертаючись до суду першої інстанції позивач посилався на порушення відповідачем строків розрахунків за поставлений позивачем та отриманий відповідачем згідно договору природний газ, у зв`язку з чим, просив суд стягнути з відповідача пеню у сумі 441 168,65 грн. за загальний період з 16.02.2016 по 25.11.2016, 3% річних у сумі 68 296,56 грн. за загальний період з 16.02.2016 по 19.04.2017 та інфляційні втрати в розмірі 282 589,89 грн. за загальний період з березня 2016 по березень 2017.

Місцевий господарський суд, частково задовольняючи позов, виходив з того, що позивач поставив відповідачу газ на суму 2 441 147,46 грн. і належним чином, в порядку ст.ст.73-79 ГПК України, довів суду факт поставки на вказану суму коштів у вказаний період. Разом з цим, відповідач обов`язок по сплаті поставленого газу виконав несвоєчасно, чим порушив умови договору та закону.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат, місцевий господарський суд заначив, що розрахунок є арифметично вірним, а тому вимоги позивача про стягнення на суму 282 589,89 грн. інфляційних втрат за загальний період з березня 2016 по березень 2017, а також 68 296,56 грн.3% річних за загальний період з 16.02.2016 по 19.04.2017 підлягають задоволенню повністю.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 441 168,65 грн. за період з 16.02.2016 по 25.11.2016, господарський суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" від 13.01.2015 (Закон № 85-VIII (набрав чинності з 07.02.2015)) у редакції Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015 № 928-VIII, встановлено додаткові гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція.

Згідно з ч.2 ст.2 вказаного Закону встановлено мораторій на час, визначений статтею 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Законом України "Про державний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015 № 928-VIII дію ст. 1 зупинено до завершення антитерористичної операції, яка у спірний період та на цей час триває.

Встановивши, що позивач є енергопостачальною організацією, а відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території, де проводилася в спірний період часу антитерористична операція, суд дійшов висновку, що наведені вище положення Закону України від 13.01.2015 №85-VIII розповсюджують свою дію на правовідносини сторін, які виникли внаслідок невиконання відповідачем умов договору постачання природного газу №1341/16-БО-20 від 21.12.2015. Отже, нарахування позивачем пені за зобов`язаннями січня-квітня 2016 року суперечить Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси", а тому у цій частині вимог слід відмовити за необґрунтованістю.

Колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову в частині стягнення пені, зважаючи на таке.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 8.2 договору у разі невиконання споживачем умов п. 6.1. договору постачальник споживач зобов`язався сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пені від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору позивачем нараховано до стягнення з відповідача пеню у сумі в розмірі 441 168,65 грн.:

- за зобов`язаннями січня 2016 - за період з 16.02.2016 по 15.08.2016 у сумі 203 392,39 грн.;

- за зобов`язаннями лютого 2016 - за період з 15.03.2016 по 14.09.2016 у сумі 126 570,11 грн.;

- за зобов`язаннями березня 2016 - за період з 26.04.2016 по 25.10.2016 у сумі 100 912,37 грн.;

- за зобов`язаннями квітня 2016 - за період з 26.05.2016 по 25.11.2016 у сумі 10 293,78 грн.

Разом з цим, статтею 1 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" (далі - Закон) визначено, що метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Згідно зі статтею 2 вказаного Закону встановлено мораторій на час, визначений у статті 1, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Вказаний Закон набрав чинності 07.02.2015.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2012 №705 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" гарантованими постачальниками природного газу є суб`єкти господарювання, що в установленому порядку отримали ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом та провадять діяльність на затвердженій Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, території з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом для споживачів України (крім промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії); гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

На офіційному сайті «Урядовий портал», який є загальнодоступним для ознайомлення та роздруківки інформації, наявний текст Статуту Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747 (у редакції, що діяла на момент прийняття Закону).

Так, у пункті 5 статуту Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747 (у редакції, що діяла на момент прийняття Закону) встановлено, що метою діяльності Компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтогазового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.

Пунктом 6 статуту Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (в зазначеній редакції) встановлено, що предметом діяльності Компанії є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії.

Законом України "Про енергозбереження" визначено, що: "енергозбереження" - діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; "паливно-енергетичні ресурси" - сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.

Відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" енергоносії - кам`яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам`яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф`яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.

Тобто природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.

З урахуванням наведеного, в силу приписів чинного законодавства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" .

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №913/66/18 від 18.01.2019.

З огляду на наведене, колегією суддів відхиляються як необґрунтовані доводи апеляційної скарги про те, що норми Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" не можуть бути застосовані до скаржника, оскільки він не був і не є енергопостачальною компанією відповідно до визначення, яке міститься в пункті 27 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу", а природний газ не є предметом договору постачання енергоресурсів, відповідно до положень статті 275 Господарського кодексу України, статті 714 Цивільного кодексу України.

Вказана правова позиція відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №905/1881/18.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи рішення в оскаржуваній частині, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Оскільки апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням положень статті 129 ГПК України, здійснені ним судові витрати за апеляційною скаргою відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 129, 270, пунктом 1 частини 1 статті 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 25.06.2019 у справі № 913/229/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 02.09.2019

Головуючий суддя І.В. Тарасова

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя В.О. Фоміна