ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

"03" вересня 2019 р. Справа № 903/689/19

Суддя господарського суду Волинської області Войціховський В.А., розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства "Волиньтурист" від 02.09.2019р. Вих.№93/1.6а (вх.№01-60/26/19 від 02.09.2019р.) про забезпечення позову

по справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Волиньтурист", с. Світязь, Урочище Гушово Шацького району

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпаття-Готель-Сервіс", м. Луцьк

про стягнення 110 011,32 грн.

без виклику сторін

в с т а н о в и в:

Приватне акціонерне товариство "Волиньтурист" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпаття-Готель-Сервіс" 110 011,32грн. компенсації, пов`язаної з оплатою земельного податку за постійне користування земельною ділянкою за липень 2019 року, нарахованої згідно договору №2 на компенсацію земельного податку за земельну ділянку від 15.11.2018р.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач посилається на порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Прикарпаття-Готель-Сервіс" умов договору №2 на компенсацію земельного податку за земельну ділянку від 15.11.2018р. в частині своєчасного здійснення платежів по сплаті (відшкодуванню) компенсації, пов`язаної з оплатою земельного податку за постійне користування земельною ділянкою площею 0,9981 га за кадастровим номером :11:001:0009, що знаходиться за адресою: місто Луцьк, вулиця Набережна, 4 за липень 2019 року.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 03.09.2019р. було прийнято позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Волиньтурист" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпаття-Готель-Сервіс" про стягнення 110 011,32 грн. до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження; розгляд справи по суті призначено на 23.09.2019р.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву від 02.09.2019р. Вих.№93/1.6а (вх.№01-60/26/19 від 02.09.2019р.) про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпаття-Готель-Сервіс" в межах ціни позову у розмірі 110 011,32грн., які знаходяться на розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ "Приватбанк" МФО 303440 та на інших банківських рахунках та фінансових установах.

В обґрунтування заяви заявник посилається на ту обставину, що з огляду на невиконання відповідачем зобов`язання із компенсації позивачу земельного податку, існує обґрунтована підозра про значне утруднення в майбутньому виконання рішення суду на користь позивача.

Розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства "Волиньтурист" від 02.09.2019р. Вих.№93/1.6а (вх.№01-60/26/19 від 02.09.2019р.) про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпаття-Готель-Сервіс" в межах ціни позову у розмірі 110 011,32грн., які знаходяться на розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ "Приватбанк" МФО 303440 та на інших банківських рахунках та фінансових установах, суд засвідчує наступне.

Статтею 138 ГПК України визначено, що заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Забезпечення позову є однією з найважливіших гарантій захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб, певним заходом для створення можливості реального виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог; прийняття передбачених законом заходів щодо забезпечення позову є правом суду, який розглядає спір. Заходи про забезпечення позову застосовується судом, виходячи з обставин справи, змісту заявлених позовних вимог.

Згідно п. 1 чинної на даний час постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Пунктом 2 зазначеної постанови передбачено, що забезпечення позову, як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, може застосовуватись як за основним, так і за зустрічним позовом на будь-якій стадії процесу, включаючи перегляд рішення, ухвали, постанови (далі - рішення) в апеляційному або у касаційному порядку. Питання про забезпечення позову може вирішуватися господарським судом як без проведення окремого судового засідання, так і в засіданні з викликом представників сторін, інших учасників судового процесу із заслуховуванням їх думки.

Суд звертає увагу, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 3 вказаної постанови достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Крім того, з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Всупереч вимогам статті 74 Господарського процесуального кодексу України заявником в даному випадку не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Як вбачається із заяви Приватного акціонерного товариства "Волиньтурист" про вжиття заходів до забезпечення позову, остання не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить будь-якого документального обґрунтування наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Разом з тим, заявник не долучив до заяви про забезпечення позову жодних документів, що підтверджували б обставини, на які він посилається у заяві про забезпечення позову, а забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на припущеннях заявника щодо дій відповідача у майбутньому.

Суд констатує, що в даному випадку в заяві про забезпечення позову містяться лише загальні міркування та припущення заявника стосовно того, що подальші дії відповідача будуть спрямовані на ухилення від виконання рішення суду, що в майбутньому може призвести до утруднення виконання останнього, при цьому будь-якого документального підтвердження викладених в заяві про забезпечення позову обставин суду не надано.

Потенційна можливість вчинення відповідачем дій, які будуть спрямовані на ухилення від виконання рішення суду та можливе утруднення виконання останнього без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

З поданих заявником матеріалів судом встановлено, що останні не містять будь-яких доказів на підтвердження факту реальної загрози вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання рішення суду.

Разом з тим, жодних обґрунтованих причин, у зв`язку з якими необхідно забезпечувати позов та будь-яких належних доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, позивачем також не надається.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За наведених обставин, здійснивши оцінку обґрунтованості заяви Приватного акціонерного товариства "Волиньтурист" щодо необхідності вжиття відповідних заходів до забезпечення позову, суд вважає, що заявником в обґрунтування вказаної заяви не підтверджено необхідність вжиття таких заходів, обставин утруднення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, не надано доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти відповідача, не вказано наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, з огляду на що суд дійшов висновку про об`єктивну відсутність підстав для забезпечення позову шляхом вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, у зв`язку з чим у задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову суд відмовляє за її необґрунтованістю та недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Волиньтурист" від 02.09.2019р. Вих.№93/1.6а (вх.№01-60/26/19 від 02.09.2019р.) про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Прикарпаття-Готель-Сервіс", відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та відповідно до ст.255 ГПК України підлягає оскарженню в апеляційному порядку до Північно-західного апеляційного господарського суду, у строки визначені ст. 256 ГПК України.

Ухвала підписана 03.09.2019р.

Суддя В. А. Войціховський