РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.08.2019Справа № 910/7575/19
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом комунального підприємства "Вишнівськтеплоенерго" Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області

до товариства з обмеженою відповідальністю "УК ЛАД-2"

про стягнення 370 629,51 грн.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява комунального підприємства "Вишнівськтеплоенерго" Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області до товариства з обмеженою відповідальністю "УК ЛАД-2" про стягнення 370 629,51 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору про постачання теплової енергії №196 від 26.12.2018 року належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання по сплаті наданих послуг, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість у заявленому розмірі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.06.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/7575/19, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

12.07.2019 року до канцелярії суду відповідачем подано заяви про врегулювання спору за участю судді та заяву про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.07.2019 року відмовлено в задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "УК ЛАД-2" про врегулювання спору за участю судді. Відмовлено у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "УК ЛАД-2" про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

12.07.2019 року до канцелярії суду відповідачем подано відзив на позовну заяву та заяву про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву, у якій просить суд визнати поважними причини пропуску строку на подачу відзиву та поновити цей строк.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.07.2019 року поновлено товариству з обмеженою відповідальністю "УК ЛАД-2" пропущений процесуальний строк для подання відзиву у справі № 910/7575/19. Прийнято відзив до розгляду.

29.07.2019 року до канцелярії суду позивачем подано відповідь на відзив, відповідно до якого позивач просить суд зменшити суму позову на 69 732,00 грн., в саме стягнути з відповідача на користь позивача основний борг в розмірі 276 109,76 грн., 19 758,04 грн. пені, 2 192,74 грн. трьох процентів річних, індексу інфляції в розмірі 2 836,97 грн. та винести ухвалу про повернення надмірно сплаченого судового збору у зв`язку із зменшенням розміру суми позовних вимог на суму оплати основного боргу в розмірі 69 732,00 грн.

Відповідно до п.2 ч.2 статті 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання абодо початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з статтею 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що позивачем заява про зменшення позовних вимог (викладена у відповіді на відзив) подано не в строк, тому заява про зменшення позовних вимог залишена судом без розгляду.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд закриває провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 69 732,00 грн. та вважає, що позовні вимоги позивача в іншій частині позову підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

26.12.2018 року між комунальним підприємством "Вишнівськтеплоенерго" Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області (теплопостачальна організація) та товариством з обмеженою відповідальністю "УК ЛАД-2" (споживач) укладено договір №196 про постачання теплової енергії.

Відповідно до п.1 договору, за цим договором теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію у вигляді гарячої води в потрібних обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із п. 6 статті 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до п.2.1.1 договору, теплова енергія постачається споживачу у вигляді гарячої води згідно температурного графіка 105-70 С на такі потреби: опалення в період опалювального сезону.

Згідно з п.2.2 договору, користування тепловою енергією допускається лише на основі договору між теплопостачальною організацією та споживачем.

Облік споживання опалення проводиться за показниками будинкового тепло лічильника - за показниками тепло лічильника SHARKY №58120543 (п.5.1 договору).

Пунктом 10.1 договору передбачено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 26.12.2019 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Умови цього договору, відповідно до ч.3 ст. 631 Цивільного кодексу України, застосовуються до відносин, що виникли між сторонами до моменту укладення цього договору, а саме з 03.12.2018 року.

Відповідно до п.6.1 договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться за тарифами, які встановлюються уповноваженими органами згідно чинного законодавства та не підлягають узгодження сторонами. На момент заключення договору тариф складає: за послуги централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 1884,00 грн./Гкал з ПДВ.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п.6.3 договору).

Згідно з п.6.4 договору оплата за теплову енергію проводиться грошовими коштами на підставі виставленого рахунку та акту наданих послуг за фактично спожиту теплову енергію за звітний місяць до 20 числа місяця наступного за звітним.

Споживач, протягом 15 днів з моменту отримання акту наданих послуг, зобов`язаний повернути теплопостачальній організації один примірник підписаного та скріпленого печаткою акту.

Як зазначено позивачем та вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору передано відповідачу протягом грудня 2018 року - квітня 2019 року теплову енергію на загальну суму 1 002 740,16 грн., що підтверджується підписаними між сторонами актами наданих послуг, а саме:

- за грудень 2018 року на суму 255 658,80 грн.,

- за січень 2019 року на суму 262 441,20 грн.,

- за лютий 2019 року на суму 247 180,80 грн.,

- за березень 2019 року на суму 181 617,60 грн.,

- за квітень 2019 року на суму 55 841,76 грн.

Також, в матеріалах справи наявні рахунки виставлені позивачем на загальну суму 1 002 740,16 грн., а саме:

- №1812196 від 27.12.2018 року на суму 255 658,80 грн.,

- №1901196 від 25.01.2019 року на суму 262 441,20 грн.,

- №1902196 від 26.02.2019 року на суму 247 180,80 грн.,

- №1903196 від 26.03.2019 року на суму 181 617,60 грн.,

- №1905196 від 26.04.2019 року на суму 55 841,76 грн.

Частинами 1-3 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що на момент звернення позивачем до суду (06.06.2019 року) відповідачем на виконання умов договору позивачу сплачено 656 898,40 грн. а саме:

- 21.01.2019 року в розмірі 255 658,80 грн. (відповідно до платіжного доручення №61 від 21.01.2019 року та картки рахунку позивача),

- 22.02.2019 року в розмірі 160 000,00 грн. (відповідно до платіжного доручення №87 від 22.02.2019 року та картки рахунку позивача),

- 12.03.2019 року в розмірі 6 441,20 грн. (відповідно до та картки рахунку позивача),

- 22.03.2019 року в розмірі 96 000,00 грн. (відповідно до платіжного доручення №132 від 22.03.2019 року та картки рахунку позивача),

- 23.04.2019 року в розмірі 78 798,40 грн. (відповідно до платіжного доручення №172 від 23.02.2019 року та картки рахунку позивача),

- 28.05.2019 року в розмірі 40 000,00 грн. (відповідно до та картки рахунку позивача),

- 29.05.2019 року в розмірі 10 000,00 грн. (відповідно до та картки рахунку позивача),

- 30.05.2019 року в розмірі 10 000,00 грн. (відповідно до платіжного доручення від 23.02.2019 року та картки рахунку позивача).

Також, після подачі позову, відповідачем сплачено 69 732,00 грн., а саме:

- 12.06.2019 року в розмірі 30 000,00 грн. відповідно до платіжного доручення від 12.06.2019 року та картки рахунку позивача),

- 13.06.2019 року в розмірі 9 732,00 грн. (відповідно до та картки рахунку позивача),

- 18.06.2019 року в розмірі 10 000,00 грн. (відповідно до та картки рахунку позивача),

- 21.06.2019 року в розмірі 20 000,00 грн. (відповідно до та картки рахунку позивача).

Відповідно до п.2 ч. 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Частиною 3 статті 231 ГПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості у відповідача за договором №196 від 26.12.2018 року у розмірі 69 732,00 грн. грн. спростовано, оскільки, відповідачем сплачено заборгованість, тому суд закриває провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 69 732,00 грн. у зв`язку з відсутністю предмету спору в цій частині.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором №196 від 26.12.2018 року у відповідача перед позивачем в сумі 276 109,76 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та не спростований відповідачем, тому позовні вимоги визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню в цій частині.

У зв`язку з неналежним виконання грошових зобов`язань за договором, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 19 758,04 грн., три проценти річних в розмірі 2 192,74 грн., індексу інфляції в розмірі 2 836,97 грн.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки ні договорами між сторонами ні актом цивільного законодавства не визначено розмір пені, який має стягуватись на невиконання грошового зобов`язання у випадку неналежного виконання умов договору, Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено лише обмеження розміру пені, тому суд вважає вимоги позивач про стягнення з відповідача пені за прострочення виконання грошових зобов`язань за договором необґрунтованими, а позов в цій частині таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок та визначено, що він є вірним, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача трьох процентів річних в розмірі 2 192,74 грн.

Щодо нарахування індексу інфляції суд зазначає наступне.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що:

за лютий 2019 року на прострочення 128 798,40 грн. (247 180,80 грн. - по акту - 128 798,40 грн. - сплачено)) нараховано індекс інфляції за лютий 2019 року - 100,50;

за березень 2019 року на прострочення 181 617,60 - по акту нараховано індекс інфляції за березень 2019 року - 100,90;

за квітень 2019 року на прострочення 55 841,76 - по акту нараховано індекс інфляції за квітень 2019 року - 101,00.

Проте, відповідно до п. 6.4 договору оплата за теплову енергію проводиться грошовими коштами на підставі виставленого рахунку та акту наданих послуг за фактично спожиту теплову енергію за звітний місяць до 20 числа місяця наступного за звітним.

Тобто, першим днем прострочення за лютий 2019 року є 21.03.2019 року, за березень 2019 року - 21.04.2019 року, за квітень 2019 року - 21.05.2019 року.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що суд не може вийти за межі позивних вимог, тому вимоги позивача в частині стягнення індексу інфляції в розмірі 2 836,97 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 123, 129, ч.9 ст. 165, ст.ст. 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "УК ЛАД-2" (02090, м. Київ, бульвар Ярослава Гашека, будинок 24, офіс 118, ) на користь комунального підприємства "Вишнівськтеплоенерго" Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області (08132, Київська обл., м. Вишневе, вулиця Київська, 11, ) основний борг в розмірі 276 109 (двісті сімдесят шість тисяч сто дев`ять) грн. 76 коп., три проценти річних в розмірі 2 192 (дві тисячі сто дев`яносто дві) грн. 74 коп., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 220 (п`ять тисяч двісті двадцять) грн. 32 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий