ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.08.2019 Справа № 920/610/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л. розглянувши без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи № 920/610/19

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (пров. Шевченка, буд. 12, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 00039002),

до відповідача: фізичної особи-підприємця Уманської Оксани Вікторівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ),

про стягнення 18371,10 грн. на підставі договору оренди № 09/14-12/7/21 від 31.12.2018.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою, в якій просить суд: розірвати договір оренди № 09/14-12/7/21 від 31.12.2018, укладений між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (пров. Шевченка, буд. 12, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 00039002) та фізичною особою-підприємцем Уманською Оксаною Вікторівною ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ); стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 18371,10 грн. (в тому числі 15870,97 грн. основний борг, 1951,92 грн. пеня, 164,36 - 3 % річні та 383,85 грн. інфляційні збитки) на підставі договору оренди № 09/14-12/7/21 від 31.12.2018, укладеного між сторонами; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди № 09/14-12/7/21 від 31.12.2018, укладеним між сторонами щодо своєчасного та в передбаченому договором розмірі сплати орендної плати.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 24.06.2019 у справі № 920/610/19 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі № 920/610/19; справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами; встановити відповідачу строк для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов до 20.07.2019; встановити позивач строк для подання до суду відповіді на відзив до 01.08.2019; а також встановити відповідачу строк для подання до суду заперечення до 08.08.2019.

Копія вищезазначеної ухвали судом 25.06.2019 надіслано на адресу відповідача, яка зазначена позивачем у позовній заяві та зазначена відповідачем у договорі оренди № 09/14-12/7/21 від 31.12.2018 оренди № 09/14-12/7/21 від 31.12.2018, а саме: АДРЕСА_1 , повернута відділенням поштового зв`язку на адресу Господарського суду Сумської області з відміткою: «за закінченням терміну зберігання».

09.08.2019 судом повторно надіслано на адресу відповідача у справі копію вищезазначеної ухвали, проте відповідно до інформації з офіційного сайту Укрпошта, поштове відправлення за трек-номером 833 не вручено під час доставки з «інших причин».

Частиною четвертою статті 89 Цивільного кодексу України визначено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини першої статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який зроблено судом, у відповідності до вимог статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», за запитом № від 09.08.2019, станом на 09.08.2019 відповідач - фізичної особи-підприємця Уманської Оксани Вікторівни (РНОКПП НОМЕР_1 ) знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з пунктами 4, 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення, зокрема, є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 за № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Таким чином, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи Господарським судом Сумської області.

Станом на 27.08.2019 від відповідача на адресу суду не надходило відзиву та письмових заперечень щодо позовних вимог позивача.

Відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлені наступні обставини.

31.12.2018 між сторонами укладено договір оренди № 09/14-12/7/21 (надалі - договір), за умовами якого позивач передає, а відповідач приймає у строкове платне користування частину нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 39,85 кв. м.

План та місце розташування Приміщення у будівлі наведено у додатку 1 до договору, що є невід`ємною частиною цього договору.

Передача приміщення здійснюється за актом приймання - передачі, що підписується уповноваженими представниками сторін і є невід`ємною частиною цього договору, за формою відповідно до додатка 2 до цього договору.

02.01.2019 між сторонами договору оренди підписано акт приймання-передачі нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 39,85 кв. м.

Згідно з пунктом 4 договору, щомісячно відповідач сплачує орендну плату в розмірі, передбаченому в пункті 4.1 договору, крім того відшкодовує позивачу фактичні витрати, пов`язані з утримання об`єкту оренди та прибудинкової території (крім того ПДВ):

щомісячно до 15 (п`ятнадцятого) числа поточного місяця позивач нараховує орендну плату за поточний місяць та направляє відповідачу рахунок в порядку, визначеному пунктом 11.7 договору, а відповідач га підставі отриманих від позивача рахунків сплачує нараховану орендну плату за поточних місяць не пізніше 20 (двадцятого) числа поточного місяця.

Орендну плату за перший місяць користування об`єктом оренди відповідач сплачує протягом (п`яти) банківських днів з моменту отримання рахунку від позивача в порядку, визначеному в пункті 11.7 договору.

Пунктом 5 договору визначено, що відповідач зобов`язується використовувати об`єкт оренди за його цільовим призначенням у відповідності до пункту 1.4 цього договору. Своєчасно здійснювати орендні платежі за договором. Нести повну відповідальність за збереження стану об`єкту оренди, майна яке знаходиться в об`єкті оренди, у випадку, якщо таке майно було визначене в акті приймання - передачі об`єкту оренди, забезпечити електро- та пожежну безпеку об`єкту оренди та нести повну відповідальність за дотримання у об`єкті оренди та у місцях загального користування будівлі, в якій знаходиться об`єкт оренди, працівниками орендаря вимог правил пожежної безпеки в Україні, чинних нормативних актів з пожежної безпеки. Дотримуватись вимог та правил щодо технічної і фізичної безпеки будівлі, в якій знаходиться об`єкт оренди.

Згідно із пунктом 5.3.2 договору, відповідач зобов`язався своєчасно здійснювати орендні та інші платежі за цим договором.

Проте, в порушення вимог пунктів 4.2, 5.3.2 договору та статей 526, 530, частини п`ятої статті 762 Цивільного кодексу України, відповідач не виконав свої грошові зобов`язання перед позивачем на суму 15870,97 грн. орендної плати.

За умовами пункту 11.1 договору, цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов`язань згідно з цим договором.

Пунктом 11.3 договору оренди визначено, що кожна сторона має право розірвати цей договір в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це іншу сторону за (один) місяць до дати розірвання договору. При цьому, сторони підтверджують, що останнім днем строку оренди за цим договором вважається тридцятий день з моменту направлення у відповідності до пункту 11.7 цього договору повідомлення про розірвання.

Згідно з пунктом 6.1 договору, в останній день строку оренди відповідач зобов`язаний звільнити об`єкт оренди та передати об`єкт оренди за актом приймання-передачі, який підписується сторонами. Не звільнення об`єкта оренди відповідачем в останній день строку оренди за цим договором та/або не передання об`єкта оренди за актом приймання-передачі не є підставою для продовження строку оренди. Обов`язок з підготовки акту приймання-передачі (повернення) з оренди об`єкта оренди покладається на відповідача.

Як встановлено судом, 28.02.2019 на електронну адресу позивача відповідач направив лист, в якому просив розірвати договір оренди та прийняти об`єкт оренди за актом приймання-передачі (а.с. 35), до зазначеного листа відповідачем не додано примірника акту приймання-передачі (повернення) об`єкту оренди.

23.03.2019 позивач направив відповідачеві вимогу про сплату боргу та терміново направити акт приймання-передачі (повернення з оренди) нерухомого майна із посилання на пункт 6.1 договору оренди.

В подальшому, 31.05.2019 позивачем направлено на електронну адресу відповідача вимогу про сплату боргу за період з лютого по травень 2019 року.

На що відповідачем на електронну адресу позивача надіслано відповідь - повідомлення про розірвання договору оренди та звільнення об`єкту оренди, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 39,85 кв. м. Проте, акт приймання-передачі нерухомого майна (повернення з оренди) відповідачем на адресу позивача не надіслано, як це визначено пунктом 6.1 договору, а саме: в останній день строку оренди відповідач зобов`язаний звільнити об`єкт оренди та передати орендодавцю об`єкт оренди за актом приймання-передачі, який підписується сторонами. Обов`язок з підготовки акту приймання-передачі (повернення) об`єкта оренди покладається на відповідача.

Відповідач заборгованість з орендної сплати не сплатив, акт приймання-передачі (повернення з оренди) нерухомого майна на адресу позивача не направив, і на момент звернення позивача до суду з даним позовом заборгованість відповідача за договором складає 15870,97 грн.

Направлення на електронну адресу листа про звільнення об`єкту оренди, без підписання акту приймання-передачі (повернення з оренди) приміщення не може бути розцінено як дострокове розірвання договору оренди, а тому у позивача є всі підстави продовжувати нараховувати орендну плату. Тим більше, обов`язок з підготовки акту приймання-передачі (повернення) з оренди об`єкта оренди покладається на відповідача (пункт 6.1 договору).

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, а як визначено приписами статті 509 цього ж Кодексу, зобов`язання виникають із підстав встановлених вищевказаною правовою нормою.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно частини шостої статті 283 Господарського кодексу України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 759, 762 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до статей 526, 629 Цивільного кодексу України, пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 795 Цивільного кодексу України, передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), якій підписується сторонами договору. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України, сторони, відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, є вільними в кладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять пункти (умови), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Отже, усі умови договору навіть ті, що не є обов`язковими для того чи іншого виду договору, проте погоджені сторонами та містяться у договорі, є обов`язковими для виконання сторонами за договором.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Під виконанням зобов`язань слід розуміти здійснення кредитором і боржником дій щодо реалізації прав та обов`язків, що випливають з договору.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушення зобов`язання - це його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, та на вимогу кредитора має сплатити суму боргу.

Враховуючи наведені обставини, зокрема те, що відповідачем не надав суду обґрунтованих заперечень щодо позову, факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем з орендної плати в сумі 15870,97 грн. повністю підтверджується матеріалами даної справи та не заперечується відповідачем (відповідач відзиву на позов не подав), а також те, що відповідачем не надано суду доказів сплати вказаної заборгованості, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з орендної плати в сумі 15870,97 грн., визнаються судом правомірними, обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню на підставі статей 525, 526, 629, 759, 762 Цивільного кодексу України.

Стосовно вимоги позивача щодо розірвання оспорюваного договору суд зазначає наступне.

Статтею 651 Цивільного кодексу України визначено підстави для зміни або розірвання договору.

Так, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до пункту 1 статті 782 Цивільного кодексу України, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині сплати орендної плати в розмірі та у строки встановлені договором оренди є істотним порушенням умов договору оренди нерухомого комунального майна № 09/14-12/7/21 від 31.12.2018, укладеного між сторонами у справі.

За таких обставин та приймаючи до уваги те, що відповідач, будь-яких заперечень (відзиву на позов) не подав, правомірні та обґрунтовані позовні вимоги позивача щодо розірвання договору оренди нерухомого майна № 09/14-12/7/21 від 31.12.2018, укладеного між сторонами, підлягають задоволенню на підставі статті 651 Цивільного кодексу України.

За несвоєчасне виконання грошового зобов`язання позивач також вимагає стягнути з відповідача на його користь пеню в сумі 18371,10 грн. за загальний період з 06.02.2019 по 11.06.2019, 3 % річних в сумі 164,36 грн. та інфляційні втрати в сумі 383,85 грн. за період з 06.02.2019 по 11.06.2019. На підтвердження розміру пені, річних та інфляційних позивачем додано до позовної заяви розрахунки розміру пені, річних та інфляційних.

Згідно з пунктом 1 статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до положень статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) с грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Преамбулою Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За умовами частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд звертає увагу позивача, що у даному випадку вірним є нарахування пені на заборгованість з оплати орендної плати (по згаданому вище договору, що укладений між сторонами у даній справі) по кожному періоду окремо за наростаючим підсумком.

Тому враховуючи викладені обставини суд зауважує, що позивачем невірно здійснено розрахунок пені.

За таких підстав судом здійснено розрахунок пені за періоди: з 21.02.2019 по 14.03.2019 та з 15.03.2019 по 20.03.2019 (двадцять вісім днів прострочення платежу) виходячи із суми заборгованості в розмірі 3870,97 грн.; з 21.03.2019 по 20.04.2019 (тридцять один день прострочення платежу) виходячи із суми заборгованості в розмірі 78700,97 грн.; з 21.04.2019 по 25.04.2019 та з 26.04.2019 по 20.05.2019 (тридцять днів прострочення платежу) виходячи із суми заборгованості в розмірі 11870,97 грн.; а також з 21.05.2019 по 06.06.2019 та з 07.06.2019 по 11.06.2019 (двадцять два дні прострочення платежу) виходячи із суми заборгованості в розмірі 15870,97 грн. за допомогою інструменту «Калькулятори» системи інформаційно-правового забезпечення «ЛІГА:ЗАКОН», можливість використання якого визнано Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 917/1622/16, і відповідно загальна сума пені за зазначені періоди складає 1025,49 грн.

Враховуючи факт невиконання відповідачем умов договору щодо своєчасної сплати орендних платежів, оскільки право позивача щодо стягнення з відповідача пені передбачене діючим законодавством України та умовами укладеного між сторонами договору, суд вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені в сумі 1025,49 грн., в іншій частині суд відмовляє з огляду на безпідставність нарахування.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Суд також звертає увагу позивача, що у даному випадку вірним є нарахування річних та інфляційних на заборгованість з оплати орендних платежів по кожному періоду окремо за наростаючим підсумком.

Тому враховуючи викладені обставини суд зауважує, що позивачем також невірно здійснено розрахунок річних та інфляційних.

Судом здійснено розрахунок 3 % річних за періоди: з 21.02.2019 по 20.03.2019 (двадцять вісім днів прострочення платежу) виходячи із суми заборгованості в розмірі 3870,97 грн.; з 21.03.2019 по 20.04.2019 (тридцять один день прострочення платежу) виходячи із суми заборгованості в розмірі 78700,97 грн.; з 21.04.2019 по 20.05.2019 (тридцять днів прострочення платежу) виходячи із суми заборгованості в розмірі 11870,97 грн.; а також з 21.05.2019 по 11.06.2019 (двадцять два дні прострочення платежу) виходячи із суми заборгованості в розмірі 15870,97 грн. за допомогою інструменту «Калькулятори» системи інформаційно-правового забезпечення «ЛІГА:ЗАКОН», і відповідно загальна сума 3 % річних за зазначені періоди складає 86,93 грн.

Також судом здійснено розрахунок інфляційних нарахувань за допомогою інструменту «Калькулятори» системи інформаційно-правового забезпечення «ЛІГА:ЗАКОН», і відповідно загальна сума інфляційних нарахувань за зазначені періоди складає 196,65 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, стосовно стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 86,93 грн. та інфляційних втрат в сумі 196,65 грн. за загальний період з 21.02.2019 по 11.06.2019 є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі положень статті 625 Цивільного кодексу України, в іншій частині суд відмовляє з огляду на безпідставність нарахування.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, достовірними, достатніми та підлягають задоволенню частково з урахуванням вищевикладеного.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в розмірі 3717,52 грн. покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73, 74, 76-79, 123, 129, 233, 236-238, 248, 252, 256 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Розірвати договір оренди № 09/14-12/7/21 від 31.12.2018, укладений між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (пров. Шевченка, буд. 12, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 00039002) та фізичною особою-підприємцем Уманською Оксаною Вікторівною ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця Уманської Оксани Вікторівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (пров. Шевченка, буд. 12, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 00039002) заборгованість в сумі 15870,97 грн., пеню в сумі 1025,49 грн., 3 % річних в сумі 86,93 грн., інфляційні втрати в сумі 196,65 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3717,52 грн.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Згідно статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 29 серпня 2019 року.

Суддя В.Л. Котельницька