ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2019 р. Справа№ 910/16751/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 02.07.2019

розглянув апеляційну скаргу Підприємства «Владіслава» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 (повний текст складено 12.04.2019)

у справі №910/16751/18 (суддя - Чинчин О.В.)

за позовом Підприємства «Владіслава» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України»

до Фонду державного майна України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області

про зобов'язання вчинити дії

1. Зміст позовних вимог та заперечень

1.1. Підприємство «Владіслава» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фонду державного майна України (далі - відповідач) про зобов'язання відповідача виключити з Єдиного реєстру об'єктів державної власності відомості щодо майна, яке входить до складу Дитячого оздоровчого табору «Голубок» (далі - ДОТ «Голубок»).

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ДОТ «Голубок» з 2002 року перебуває на балансі позивача, станом на дату виникнення спірних правовідносин майно, яке входить до ДОТ «Голубок», належить позивачу та перебуває на його утриманні. Позивач зазначає, що спірне майно не є державним та не було передано у державну власність, а тому реєстрація права власності на ДОТ «Голубок» за Фондом державного майна України, на думку позивача, є неправомірною.

1.3. Відповідач проти позову заперечив та зазначив, що дії Фонду державного майна України залежали від дій суб'єктів управління, забезпечення функцій управління покладено на третю особу, зміна інформації, розміщеної та/або наданої органами уповноваженими управляти об'єктами державної власності, здійснюється не шляхом її скасування, а наданням такої інформації щодо об'єктів державної власності.

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судом

2.1. 27.05.2002 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області (орендодавець) та Підприємством «Владіслава» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» (орендар) було укладено договір оренди №952/2002, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно - цілісний майновий комплекс Дитячий оздоровчий табір «Голубок», яке розміщене за адресою: Донецька обл., м. Слов'яногорськ, склад і вартість якого визначено відповідно до наведених у додатках 1,2,3 акта оцінки, протоколу інвентаризації та передавального балансу підприємства, складеного станом на 01.05.2002, і становить 984 053,26 грн, у тому числі основні фонди за залишковою вартістю 984 053,26 грн.

2.2. На виконання умов договору оренди №952/2002 від 27.05.2002 орендодавець передав, а орендар прийняв державне майно - цілісний майновий комплекс Дитячий оздоровчий табір «Голубок», вартістю 984 053,26 грн, у тому числі основні засоби - 984 053,26 грн, що підтверджується актом приймання - передачі.

2.3. Відповідно до п.10.1 договору його укладено строком на 5 років, що діє з 27.05.2002 до 27.05.2007. Договором №1 від 08.02.2007 до договору оренди №952/2002 від 27.05.2002 сторони продовжили строк дії договору до 27.05.2017.

2.4. 27.05.2002 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області та Підприємством «Владіслава» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» було укладено договір відповідального зберігання, що є додатком №4 до договору оренди №952/2002 від 27.05.2002, відповідно до умов якого Підприємство «Владислава» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» приймає на себе обов'язки по відповідальному зберіганню державного майна, що визначене в розділі 2 цього договору, переданого йому Регіональним відділенням, та поверненню цього майна цілим та непошкодженим.

2.5. Згідно з п.2 договору відповідального зберігання Регіональне відділення передає на зберігання підприємству «Владислава» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» державне майно - цілісний майновий комплекс Дитячий оздоровчий табір «Голубок»: Донецька обл. м. Слов'яногорськ, склад і вартість якого визначено відповідно до наведених у Додатку №3 акта оцінки, протоколу про результати інвентаризації передавального балансу, складеного станом на 01.05.2002, вартість якого становить 984 053,26 грн, у тому числі: основні фонди за балансовою вартістю: 1 458 300,00 грн, за залишковою вартістю 984 053,26 грн.

2.6. Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області №00302 від 26.04.2018 прийнято рішення про приватизацію об'єкта соціально - культурного призначення - єдиний майновий комплекс Дитячого оздоровчого табору «Голубок» за адресою: Донецька обл., м. Слов'яногірськ, вул. Мазепи Івана, 29.

2.7. У газеті «Відомості приватизації» №35-36 (1159-1160) від 02.05.2018 року розміщено оголошення про приватизацію об'єкта соціально - культурного призначення - єдиний майновий комплекс Дитячого оздоровчого табору «Голубок» за адресою: Донецька обл., м. Слов'яногірськ, вул. Мазепи Івана, 29.

2.8. 18.09.2018 року за Фондом державного майна України зареєстровано право власності на дитячий оздоровчий табір «Голубок» за адресою: Донецька обл., м. Слов'яногірськ, вул. Мазепи Івана (вул. Островського), 29, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

2.9. Рішенням Господарського суду Донецької області від 22.01.2018 у справі №905/2567/17 визнано недійсним з моменту укладення договір №78/2002 від 07.05.2002 про безоплатну передачу нерухомого майна будівель і споруд за адресою: Донецька область, м. Святогірськ, вул. І.Мазепи (Островського), буд. 29, укладений між Підприємством «Владіслава» Всеукраїнської організації інвалідів Союз організацій інвалідів України та Закритим акціонерним товариством «Донмашбуд».

2.10. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 24.04.2018 по справі №905/2567/17, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 10.07.2018 року, за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області до Підприємства «Владіслава» Всеукраїнської організації інвалідів Союз організацій інвалідів України та до Закритого акціонерного товариства «Донмашбуд» про визнання недійсним договору №78/2002 від 07.05.2002 про безоплатну передачу нерухомого майна будівель і споруд за адресою: Донецька область, м. Святогірськ, вул.І.Мазепи (Островського), буд. 29, укладеного між Підприємством «Владіслава» Всеукраїнської організації інвалідів Союз організацій інвалідів України та Закритим акціонерним товариством «Донмашбуд», рішення Господарського суду Донецької області від 22.01.2018 у справі №905/2567/17 скасовано. Прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області відмовлено.

2.11. У вказаній постанові суду апеляційної інстанції встановлено, що 07.05.2002 року між Закритим акціонерним товариством «Донмашбуд» та Підприємством «Владіслава» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України», керуючись Законом України від 16.09.1997 №531/97-ВР «Про благодійність та благодійні організації», укладено Договір №78/2002 безоплатного передання нерухомого майна (будівель та споруд).

2.12. Судами у справі №905/2567/17 встановлено, що у переліку об'єктів - нерухомого майна, що входить до складу цілісного майнового комплексу «Дитячий оздоровчий табір «Голубок», яке під час приватизації не увійшло до статутного фонду Закритого акціонерного товариства «Донмашбуд» як правонаступника Орендного будівельно-монтажного тресту «Донмашбуд», не значиться майно, яке є предметом оспорюваного договору №78/2002 від 07.05.2002.

2.13. Як вказав місцевий господарський суд, судове рішення у справі №905/2567/17 не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити. Відтак, факт неспівпадіння за кількістю, назвами чи датами введення в експлуатацію об'єктів, які входять до складу ДОТ «Голубок», зазначених у відомості розрахунку вартості будівель, споруд і передавальних засобів станом на 01.07.1994 по ЖБП треста ДМС, та будівель і споруд, переданих за актом приймання-передачі нерухомого майна від 07.05.2002 до договору №78/2002 безоплатного передання нерухомого майна, а також факт того, що до статутного фонду Закритого акціонерного товариства «Донмашбуд» як правонаступника Орендного будівельно-монтажного тресту «Донмашбуд», не увійшло майно, яке є предметом Договору №78/2002 безоплатного передання нерухомого майна (будівель та споруд) від 07.05.2002 підтверджено постановою Донецького апеляційного господарського суду від 24.04.2018 року по справі №905/2567/17, яка набрала законної сили.

2.14. Листами №357/027 від 25.10.2018, №688/027 від 29.11.2018 позивач просив відповідача виключити з Єдиного реєстру об'єктів державної власності відомостей щодо майна, що входить до складу дитячого оздоровчого табору «Голубок», що підтверджується копіями описів вкладення у цінні листи від 29.10.2018, 30.11.2018, накладної, рекомендованого повідомлення про вручення 04.12.2018.

3. Короткий зміст рішення місцевого суду

3.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 у справі №910/16751/18 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

3.2. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що до матеріалів позовної заяви не було подано всіх доказів, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, зокрема, договір, відомості технічних характеристик, технічний паспорт, акт про приймання-передачу основних засобів, що є додатками до договору №78/2002 безоплатного передання нерухомого майна (будівель та споруд) від 07.05.2002.

Також суд першої інстанції вказав, що при зверненні до суду з вказаним позовом позивачем зазначено про належність йому на праві приватної власності об'єктів, що входять до складу Дитячого оздоровчого табору «Голубок», а саме: ігрову, альтанку, майданчик, вимощення, баскетбольне поле, футбольне поле, душову, склад, клуб, басейн, танцювальний майданчик, спортивний майданчик, вбиральню, навіс, спальний корпус, спальний корпус, спальний корпус, прохідну, спальний корпус, електрощитову, колодязь, огорожу, ворота, загальна кількість яких становить 23 об'єкти. Однак, вказані об'єкти, відповідно до встановлених судами обставин у справі №905/2567/17, відрізняються від тих, що були передані Підприємству «Владіслава» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» за актом №1 приймання-передачі нерухомого майна від 07.05.2002, що є додатком №1 до договору №78/2002 від 07.05.2002.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

4.1. Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

4.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції вийшов за межі предмету спору та досліджував належність спірного майна на праві власності позивачу та відповідачу. На думку скаржника, судом першої інстанції не було досліджено правомірність чи неправомірність включення відомостей про майно позивача до Реєстру, таким чином не забезпечивши реалізацію права позивача на судовий захист порушеного права.

4.3. Скаржник вказує на те, що судом першої інстанції не роз'яснено, які обставини міг би підтвердити договір безоплатного передання нерухомого майна №78/2002 від 07.05.2002. Також апелянт зазначає, що вказаний договір був предметом дослідження у справі №905/2567/17, рішення по якій досліджувалося судом і зміст цього договору, викладено у судових рішеннях по справі №905/2567/18, а тому апелянт вважає, що ненадання договору безоплатного передання нерухомого майна №78/2002 не є підставою для не встановлення судом тих чи інших обставин у справі і не може вплинути на рішення у справі.

4.4. Позивач зазначає, що місцевим господарським судом неправомірно не застосовано п. 6 Положення «Про єдиний реєстр об'єктів державної власності», відповідно до якого до Реєстру вносяться відомості на підставі бухгалтерської та статистичної звітності підприємств, господарських товариств, у статутному капіталі яких акції (частки, паї) належать державі та балансоутримувачам.

4.5. На думку апелянта, суд дійшов невірного висновку про неналежність спірних будівель і споруд позивачу через неспівпадіння інвентарних номерів, вказаних в акті до договору №78/2002 від 07.05.2002 та інвентарних номерів, вказаних у прохальній частині позову, оскільки у прохальній частині позову позивачем вказано не інвентарні номери, а реєстраційні номери спірного нерухомого майна, відповідно до яких відомості про це майно включено до реєстру.

5. Заперечення на апеляційну скаргу

5.1. Відповідач у встановлений судом процесуальний строк відзиву на апеляційну скаргу не подав.

5.2. Третя особа у поданих поясненнях проти задоволення апеляційної скарги заперечила та просила рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа вважає, що договір безоплатного передання нерухомого майна №78/2002 від 07.05.2002, на який посилається апелянт у скарзі, не є належним, достовірним та достатнім доказом на підтвердження позовних вимог. Третя особа також зауважує, що сторона договору №78/2002 від 07.05.2002 - Закрите акціонерне товариство «Донмашбуд» своїм листом від 07.06.2018 повідомила його про те, що договір в матеріалах діловодства та бухгалтерського обліку ЗАТ «Донмашбуд» відсутній.

Також, на думку третьої особи, основним питанням, яке виникає при дослідженні обставин у спірних правовідносинах, є питання належності права власності на спірне майно ДОТ «Голубок». А тому, третя особа вважає необгрунтованими, твердження позивача про те, що суд вийшов за межі предмету спору та не встановив належним чином правову природу спірних відносин.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

6.1. 25.04.2019 позивач звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду від 03.04.2019 у справі №910/16751/18.

6.2. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2019 у складі головуючого судді Смірнова Л.Г., судді Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підприємства «Владіслава» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 у справі №910/16751/18, справу призначено до розгляду. Зупинено дію оскаржуваного рішення до закінчення його перегляду в апеляційному порядку.

6.3. Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду у зв'язку з перебуванням суддів Руденко М.А. та Пономаренко Є.Ю. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/16751/18 колегію суддів у складі: головуючий суддя - Смірнова Л.Г. судді - Дідиченко М.А., Сулім В.В.

6.4. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2019 апеляційну скаргу Підприємства «Владіслава» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 у справі №910/16751/18 прийнято до провадження вказаною колегією суддів.

6.5. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2019 по справі оголошено перерву.

6.6. Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду у зв'язку з перебуванням судді Суліма В.В. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/16751/18 колегію суддів у складі: головуючий суддя Смірнова Л.Г. судді Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

6.7. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2019 апеляційну скаргу Підприємства «Владіслава» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 у справі №910/16751/18 прийнято до провадження вказаною колегією суддів.

6.8. В судове засідання 02.07.2019 з'явилися представники позивача, відповідача та третьої особи.

Представник позивача надав суду пояснення по справі, в яких підтримав подану апеляційну скаргу у повному обсязі на підставі доводів, зазначених у ній, та просив скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача та третьої особи також надав суду пояснення по справі, в яких заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, на підставі доводів, зазначених у письмових поясненнях третьої особи, та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

7. Джерела права та акти їх застосування

7.1. Цивільний кодекс України

Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частинами першою та другою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений нього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

7.2. Закон України «Про Фонд державного майна України»

Відповідно до ст. 4 Закону до основних завдань Фонду державного майна України належать управління об'єктами державної власності, зокрема корпоративними правами держави у статутних капіталах господарських товариств, щодо яких прийнято рішення про приватизацію та затверджено план приватизації або план розміщення акцій; товариств, утворених у процесі перетворення (у тому числі шляхом корпоратизації) державних підприємств, що належать до сфери його управління, а також товариств, утворених за участю Фонду державного майна України.

Згідно зі ст. 5 Закону Фонд державного майна України забезпечує відповідно до Закону України «Про управління об'єктами державної власності» формування і ведення Єдиного реєстру об'єктів державної власності, є його розпорядником.

7.3. Закон України «Про управління об'єктами державної власності»

Згідно зі ст. 1 Закону управління об'єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Частиною 1 статті 3 Закону визначено, що об'єктами управління державної власності є: майно, яке передане казенним підприємствам в оперативне управління; майно, яке передане державним комерційним підприємствам (далі - державні підприємства), установам та організаціям; майно, яке передане державним господарським об'єднанням; корпоративні права, що належать державі у статутних капіталах господарських організацій (далі - корпоративні права держави); державне майно, що забезпечує діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України; державне майно, передане в оренду, лізинг, концесію; державне майно, що перебуває на балансі господарських організацій і не увійшло до їх статутних капіталів або залишилося після ліквідації підприємств та організацій; державне майно, передане в безстрокове безоплатне користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук; безхазяйне та конфісковане майно, що переходить у державну власність за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону Фонд державного майна України відповідно до законодавства щодо нерухомого та іншого окремого індивідуально визначеного державного майна здійснює в межах, визначених законодавством, формування і ведення Єдиного реєстру об'єктів державної власності; виступає розпорядником Єдиного реєстру об'єктів державної власності.

7.4. Положення Про регіональне відділення Фонду державного майна України, затверджене наказом Фонду державного майна України №678 від 15.05.2012

У п.п. 4.2, 4.5 Положення визначено, що основними завданнями регіонального відділення є управління об'єктами державної власності, зокрема корпоративними правами держави у статутних капіталах господарських товариств, щодо яких прийнято рішення про приватизацію та затверджено план приватизації або план розміщення акцій; товариств, утворених у процесі перетворення (у тому числі шляхом корпоратизації) державних підприємств, що належать до сфери його управління, а також товариств, утворених за участю Фонду; Здійснення контролю у сфері організації та проведення приватизації державного майна, відчуження державного майна у випадках, встановлених законодавством, передачі державного майна в оренду та користування; повернення у державну власність державного майна, що було приватизоване, відчужене або вибуло з державної власності з порушенням законодавства; управління корпоративними правами держави, які перебувають у сфері його управління.

Відповідно до п. 5.11 Положення, Регіональне відділення Фонду державного майна України забезпечує відповідно до Закону України «Про управління об'єктами державної власності» формування та ведення Єдиного реєстру об'єктів державної власності, які перебувають в управлінні регіонального відділення Фонду.

7.5. Положення про Єдиний реєстр об'єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2004 р. №467

Відповідно до п. 1 Положення Єдиний реєстр об'єктів державної власності (далі - Реєстр) автоматизованою системою збирання, обліку, накопичення, оброблення, захисту та надання інформації про нерухоме майно, у тому числі передане в оренду, лізинг, концесію або заставу державних підприємств, їх об'єднань, установ та організацій (далі - підприємства), а також корпоративні права держави та державне майно, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації та корпоратизації (далі - балансоутримувачі).

Згідно з п.2. Положення реєстр формується Фондом державного майна за участю Держкомстату, Державної податкової адміністрації, НКЦПФР, Держпідприємництва, Держгеокадастру, Антимонопольного комітету та інших органів, уповноважених управляти об'єктами державної власності, шляхом об'єднання на єдиних методологічних засадах інформаційних систем з метою: ведення обліку об'єктів державної власності; створення умов для оптимізації кількості підприємств державного сектору економіки, використання об'єктів державної власності; проведення моніторингу структурних змін у державному секторі економіки; здійснення контролю за ефективним використанням об'єктів державної власності; забезпечення реалізації управлінських рішень, відкритості та прозорості інформування у державному секторі економіки.

Пунктом 3 Положення визначено, що розпорядником Реєстру є Фонд державного майна, який: затверджує порядок та умови користування Реєстром; розробляє організаційні та методологічні принципи його ведення; здійснює контроль за повнотою даних, які вносяться до реєстру; розробляє і вдосконалює технології та програмні засоби формування Реєстру; надає інформаційно-довідкові послуги користувачам Реєстру.

Відповідно до п. 6 Положення до Реєстру вносяться відомості на підставі бухгалтерської та статистичної звітності підприємств, господарських товариств, у статутному капіталі яких акції (частки, паї) належать державі, та балансоутримувачів.

Згідно з п. 7 Положення реєстр складається з адресно-довідкової та інформаційної частини. Адресно-довідкова частина містить ідентифікаційний код та повне найменування підприємств, господарських товариств, у статутному капіталі яких акції (частки, паї) належать державі, та балансоутримувачів, відомості про їх місцезнаходження, вид діяльності, організаційну форму господарювання, належність до сфери управління органу, уповноваженого управляти об'єктами державної власності, державну реєстрацію (перереєстрацію). Адресно-довідкова частина формується на базі даних Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України. Інформаційна частина формується Фондом державного майна на підставі даних органів, уповноважених управляти об'єктами державної власності, Держкомстату, Державної податкової адміністрації, НКЦПФР, Держпідприємництва, Держгеокадастру, Антимонопольного комітету. Інформаційна частина містить відомості про засновників підприємств, господарських товариств, у статутному капіталі яких акції (частки, паї) належать державі, та про балансоутримувачів, стан приватизації (корпоратизації), монопольне становище, стратегічне значення, фінансові (бухгалтерські) та статистичні показники, відомості про філії, відділення, представництва та інші відокремлені підрозділи, розмір корпоративних прав держави, розмір земельних ділянок та площу забудови для об'єктів нерухомого майна, тип, найменування та вартість цього майна тощо.

Відповідно до п.8 Положення накопичення, аналіз, поповнення, зберігання і захист даних Реєстру та контроль за достовірністю і доступом до них здійснюється Фондом державного майна.

7.6. Господарський процесуальний кодекс України

За приписами частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частини 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 статті 164 Господарського процесуального кодексу України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). У разі необхідності до позовної заяви додається клопотання про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

7.7. Практика Європейського суду з прав людини як джерело права

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов'язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов'язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред'явлення таких роз'яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов'язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

8. Позиція апеляційного суду

8.1. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

8.2. Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що суд першої інстанції вийшов за межі предмету спору та досліджував належність спірного майна на праві власності позивачу та відповідачу замість дослідження правомірності включення відомостей про спірне майно до Реєстру, оскільки, як вбачається з позовної заяви, позивач обґрунтовує свої вимоги саме тим, що спірне майно належить йому на праві приватної власності. Відтак, без з'ясування правових підстав належності майна позивачу неможливо дійти висновку про правомірність дій Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області з внесення відомостей про спірне майно до Єдиного реєстру об'єктів державної власності, а тому судова колегія дійшла висновку, що встановлення судом першої інстанції підстав виникнення права власності на спірне нерухоме майно є правомірним та не виходить за межі позовних вимог.

8.3. Судова колегія критично ставиться до доводів скаржника про те, що ненадання договору безоплатного передання нерухомого майна №78/2002 від 07.05.2002 не є підставою для невстановлення судом тих чи інших обставин у справі і не може вплинути на рішення у справі, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, скаржник обґрунтовує свої вимоги зокрема тим, що спірне майно належить йому на підставі вищезазначеного договору, а тому, як вірно зазначив суд першої інстанції, всупереч ст. 164 Господарського процесуального кодексу України Підприємством «Владіслава» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» до матеріалів позовної заяви не було подано всіх доказів, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, зокрема, договору безоплатного передання нерухомого майна №78/2002 від 07.05.2002.

До того ж, судова колегія звертає увагу, що судами у справі №905/2567/17 не було визнано право власності позивача на майно, яке входить до складу цілісного майнового комплексу ДОТ «Голубок» та було передано йому на підставі договору №78/2002 від 07.05.2002.

Вказані обставини досліджувалися судами у справі №905/2567/17 та місцевим господарським судом у даній справі №910/16751/18 правомірно надано оцінку зазначеним рішенням.

8.4. Доводи апеляційної скарги про те, що місцевим господарським судом неправомірно не застосовано п. 6 Положення «Про єдиний реєстр об'єктів державної власності», відповідно до якого до Реєстру вносяться відомості на підставі бухгалтерської та статистичної звітності підприємств, господарських товариств, у статутному капіталі яких акції (частки, паї) належать державі, та балансоутримувачам, судовою колегією також не приймаються, оскільки зазначена правова норма стосується лише підприємств, господарських товариств, у статутному капіталі яких акції (частки, паї) належать державі, та балансоутримувачам.

8.5. Щодо тверджень скаржника про те, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про неналежність спірних будівель і споруд позивачу через неспівпадіння інвентарних номерів, вказаних в акті до договору №78/2002 від 07.05.2002 та інвентарних номерів, вказаних у прохальній частині позову, оскільки у прохальній частині позову позивачем вказано не інвентарні номери, а реєстраційні номери спірного нерухомого майна, відповідно до яких відомості про це майно включено до реєстру, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Матеріалами справи не підтверджено, що майно, зазначене у прохальній частині позову, а саме: Ч-Ігрова 4.ААБАЛК720; Я4 Альтанки 4.ААБАЛК720; 1 Майданчик 4.ААБАЛК720; 8 Вимощення 4.ААБАЛК720; 22-Баскетбольне поле 4.ААБАЛК720; 24-Футбольне поле 4.ААБАЛК720; З-1Душова 4.ААБАЛК722; С Склад 4.ААБАЛК723; Н-1 Клуб 4.ААБАЛК724; 3 Басейн 4.ААБАЛК724; 4 Танцювальний майданчик 4.ААБАЛК724; 23 Спортивний майданчик 4.ААБАЛК724; М, М1 Вбиральня 4.ААБАЛК727; Х Навіс 4.ААБАЛК728; Ю-2 Спальний корпус 4.ААБАЛК729; Б-1 Спальний корпус 4.ААВАБД4810; В-2 Спальний корпус 4.ААВАБД4811; Г Прохідна 4.ААВАБД4812; Е-1 Спальний корпус 4.ААВАБД4813; Ф-1 Електрощитова 4.ААВАБД4816; 5 фонтан 4.ААВАБД4817; 6 Колодязь 4.ААВАБД4818; 10-12 Огорожа 4.ААВАБД4819; 13-20 Ворота 4.ААВАБД4820 належить позивачу на праві власності на підставі договору безоплатного передання нерухомого майна №78/2002 від 07.05.2002, про що зазначає позивач. Натомість в матеріалах справи наявні договір оренди №952/2002 від 27.05.2002, та договір відповідального зберігання майна від 27.05.2002, що укладені між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області, як орендодавцем та позивачем, як орендарем, які, також, не можуть свідчити про належність спірного майна позивачу.

Зазначені вище твердження судовою колегією відхиляються, оскільки позивачем не доведено право власності на спірне нерухоме майно. Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували обставини набуття позивачем права власності саме на нерухоме майно, зазначене у прохальній частині позову, що підтверджується також постановою Донецького апеляційного господарського суду від 24.04.2018 по справі №905/2567/17, яка набрала законної сили. Тобто, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо виключення з Єдиного реєстру об'єктів державної власності зазначеного вище нерухомого майна.

9. Висновки апеляційного суду

9.1. За вказаних обставин, оскільки позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження неправомірного набуття Фондом державного майна України права власності на дитячий оздоровчий табір «Голубок» за адресою: Донецька обл., м. Слов'яногірськ, вул. Мазепи Івана (вул. Островського), 29, а також доказів на підтвердження належності спірного майна позивачу, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

9.2. На підставі вищевикладеного, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення місцевого суду згідно з ст.277 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Підприємства «Владіслава» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 у справі №910/16751/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 у справі №910/16751/18 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Підприємство «Владіслава» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України».

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 у справі №910/16751/18.

5. Матеріали справи №910/16751/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 02.09.2019

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко