ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2019 року Справа № 916/195/18
м.Одеса, проспект Шевченка,29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді М.А. Мишкіної

суддів В.В. Бєляновського, К.В. Богатиря

секретар судового засідання Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від ТОВ "ВІМЕКСІМ"- Воробйов А.В. - за ордером;

від Фірми "ДАВОС" у формі ТОВ - Носенко І.П. - за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фірми "ДАВОС" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю

на рішення господарського суду Одеської області від 06 травня 2019 року

у справі №916/195/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІМЕКСІМ"

до Фірми "ДАВОС" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю

про стягнення 2773006,27грн.

суддя суду першої інстанції: Цісельський О.В.

дата і місце ухвалення рішення: 06.05.2019р., 16:05год., м. Одеса, господарський суд Одеської області, зала судових засідань №12

повне рішення складено 16.05.2019р.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 22.08.2019р. згідно ст.ст.233,240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

05.02.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІМЕКСІМ" (надалі - ТОВ "ВІМЕКСІМ", позивач) звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Фірми "ДАВОС" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (надалі - Фірма "ДАВОС" ТОВ, відповідач) про стягнення 2898663,67 грн. (з урахуванням заяви від 28.08.2018р. про збільшення позовних вимог в частині 3%річних та інфляційних нарахувань), з яких заборгованість за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 13.10.2016р. № ПФД13/10-2016-01Д у розмірі 2 228 666, 67 грн., пеня у розмірі 282 094, 27 грн., інфляційні у розмірі 297 046,43 грн., 3% річних у розмірі 90856,33грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав наступне:

13.10.2016р. між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання поворотної фінансової допомоги №ПФД 13/10-2016-01Д від 13.10.2016р., за умовами якого позивач прийняв на себе зобов`язання надати поворотну фінансову допомогу на користь відповідача, а відповідач прийняв на себе зобов`язання повернути отримані грошові кошти, у строк та на умовах, передбачених Договором. На виконання Договору позивачем були перераховані грошові кошти у загальному розмірі 6 580 400,00 грн., що підтверджується: платіжними дорученнями. Кінцева дата повернення фінансової допомоги, відповідно до п. 2.4 Договору, становить 12.04.2017р.

-відповідачем було частково виконано договірне зобов`язання щодо повернення коштів, а саме повернуто грошові кошти в розмірі 4 351 733,33 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями . При цьому, за твердженнями позивача, грошові кошти в сумі 144 333,33 грн., отримані 05.09.2017р. від відповідача за платіжним дорученням №1371, були зараховані в рахунок погашення заборгованості за платежем позивача від 21.06.2017р. у сумі 103 000,00 грн.

-позивач своє зобов`язання за Договором №ПФД 13/10-2016-01Д від 13.10.2016р. виконав у повному обсязі та надав відповідачу поворотну фінансову допомогу на умовах, передбачених Договором, в свою чергу, відповідач не виконав своє зобов`язання за Договором і не повернув грошові кошти у строк, передбачений Договором, та заборгованість відповідача становить 2 228 666,67 грн.

-враховуючи невиконання відповідачем свого зобов`язання щодо повернення коштів у встановлені договором строки, з посиланням на приписи ч.2 ст.625 ЦК України та п.4.2.Договору позивачем нараховано відповідачеві 297046,43грн. інфляційних втрат, 90856,33грн. 3% річних від простроченої суми, 282094,24грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 13.04.2017р. по 20.08.2018р.

12.03.2018р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечував, зазначаючи наступне.

-позивачем навмисно не було повідомлено суд про наявність додаткової угоди №1 від 01.04.2017р. до договору про надання поворотної фінансової допомоги № ПФД 13/10-2016-01Д від 13.10.2016р., відповідно до п. 1 якої змінено п. 3.1. договору та викладено його в наступній редакції: "Поворотна фінансова допомога підлягає поверненню за вимогою Позикодавця в строк не пізніше 31.12.2017р.", що свідчить про те, що позивачем невірно зазначено період, за який ним розраховані інфляційні, річні та штрафні санкції.

- відповідно до умов договору про надання поворотної фінансової допомоги №ПФД13/10-2016-01Д від 13.10.2016р. передбачено порядок досудового урегулювання спору між сторонами шляхом переговорів, однак, в порушення п. 5.1 Договору позивач без вирішення спору між сторонами шляхом переговорів звернулось відразу до суду.

-позивачем у позовній заяві не зазначено та не надано доказів пред`явлення вимоги Фірмі "ДАВОС" ТОВ про повернення поворотної фінансової допомоги по договору про надання поворотної фінансової допомоги № ПФД 13/10-2016-01Д від 13.10.2016р. як то передбачено п.3.1. Договору, що, на думку відповідача, свідчить про те, що позивачем передчасно пред`явлено позов до господарського суду.

- у позивача перед відповідачем також існує заборгованість за договором транспортно- експедиторського обслуговування №22-15 ТЗО від 22.06.2015р. у розмірі 3 695 209,45 грн., яка не тільки покриває заборгованість Фірми "ДАВОС" ТОВ по договору про надання поворотної фінансової допомоги №ПФД13/10-2016-01Д від 13.10.2016р., але й після проведення взаємозаліку у ТОВ "ВІМЕКСІМ" буде рахуватись заборгованість перед Фірмою "ДАВОС" ТОВ у розмірі 922 203,22 грн. (без урахування пені та штрафних санкцій).

12.03.2018р. відповідач звернувся до господарського суду з зустрічним позовом до ТОВ "ВІМЕКСІМ" про стягнення заборгованості у розмірі 3 695 159,48 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.03.2018р., залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду та Верховного Суду, зустрічну позовну заяву Фірми "ДАВОС" ТОВ повернуто позивачу.

16.03.2018 р. від позивача до господарського суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив що не погоджується з викладеним у відзиві та вважає, що відзив відповідача на позовну заяву не відповідає вимогам, встановленими ч. 3, ч. 5, ч. 6, ч. 8 ст. 165 ГПК України, посилання відповідача на додаткову угоду № 1 до договору про надання поворотної фінансової допомоги від 13.10.2016 №ПФД13/10-201б-01Д на переконання позивача є недоречним, оскільки цю угоду ніколи між сторонами не було укладено. Позивач вказує про недотримання відповідачем вимог ч. 5 ст. 91 ГПК України, оскільки додаткова угода від 01.04.2017 №1 до договору про надання поворотної фінансової допомоги від 13.10.2016 №ПФД13/10-2016-01Д, на яку посилається відповідач, не завірена належним чином та відсутня інформація про наявність у відповідача оригіналу такого доказу.

Щодо нібито недотримання позивачем процедури досудового врегулювання спору позивач зазначає, що чинним законодавством України не передбачена заборона звертатись з позовом до суду у випадку порушень договірних зобов`язань контрагентом без попереднього пред`явлення претензії, навіть якщо такий обов`язок прямо передбачений договором. Офіційне тлумачення стосовно питання обов`язковості досудового врегулювання спорів надав Конституційний суд України у справі N 1-2/2002 від 09.07.2002. Вирішення правових спорів у межах досудових процедур, є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту. Крім того, глава 5 договору про надання поворотної фінансової допомоги від 13.10.2016 №ПФД13/10- 2016-01Д не містить чітких вказівок на обов`язковість застосування сторонами досудового порядку врегулювання спору, передбаченого ч. 1 ст. 19 ГПК України.

Також позивач вважає, що в межах розгляду його позовної заяви суд не зобов`язаний приймати до уваги доводи відповідача, які не стосуються правовідносин, які виникли з договору про надання поворотної фінансової допомоги від 13.10.2016 №ПФД13/10-2016-01Д та надавати ним правову оцінку. Відповідачем не надані докази, на які він посилається. Відповідач знову порушує принцип неприпустимості зловживання процесуальними правами, а саме робить штучне затягування судового процесу.

11.10.2018р. відповідач подав до господарського суду зустрічну позовну заяву до ТОВ "ВІМЕКСІМ" про визнання укладеної додаткової угоди № 1 від 01.04.2017р. до договору про надання поворотної фінансової допомоги № ПФД13/10-2016-01Д від 13.10.2016р. та об`єднати вимоги за зустрічним позовом ТОВ "Давос" від 10.10.2018р. із первісним позовом ТОВ "ВІМЕКСІМ" по справі № 916/195/18 в одне провадження.

Ухвалою суду від 11.10.2018р., залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду та Верховного Суду, зустрічна позовна заява Фірми "ДАВОС" ТОВ до ТОВ "ВІМЕКСІМ" про визнання укладеною додаткової угоди №1 від 01.04.2017р. до договору про надання поворотної фінансової допомоги № ПФД13/10-2016-01Д від 13.10.2016р. повернута Фірмі «Давос» ТОВ.

03.05.2019р. від відповідача на адресу суду надійшла заява про зупинення провадження у справі, в якій відповідач зазначав, що звернувся до господарського суду Вінницької області із позовною заявою до ТОВ "ВІМЕКСІМ" про визнання укладеної додаткової угоди №1 від 01.04.2017р. до договору про надання поворотної фінансової допомоги №ПФД13/10-2016-01Д від 13.10.2016р., просив суд зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням по справі №902/337/19, яку розглядає господарський суд Вінницької області

Протокольною ухвалою від 06.05.2019р. у задоволенні клопотання про зупинення провадження відмовлено.

Рішенням господарського суду Одеської області від 06.05.2019р. (суддя Цісельський О.В.) позов задоволено частково: стягнуто з Фірми "ДАВОС" ТОВ на користь ТОВ "ВІМЕКСІМ" заборгованість у сумі 2 228 666,67 грн., пеню у розмірі 282 094 ,24 грн., 3% річних у розмірі 65 137,61грн., інфляційні у розмірі 285 487 ,52 грн. та витрати на оплату судового збору у розмірі 44 653,81грн. В решті позову відмовлено. Рішення обґрунтоване посиланням на норми ст.ст. ст. 525, 610, 626,627, 629,640, 641 (ч. 1, 2), 642, 653, 1046, 1050, 1212 ЦК України, ч.ч.1,7 ст.193 ГК України та вмотивоване наступним:

- відповідачем отримано від позивача кошти за Договором № ПФД 13/10-2016-01Д від 13.10.2016р. у загальній сумі 6 580 400,00грн., однак відповідач свої зобов`язання щодо повернення позивачу грошових коштів, отриманих за договором виконав не в повному обсязі та несвоєчасно.

- відповідачем на користь позивача були повернути грошові кошти в розмірі 4 351 733,33 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. Доказів повернення позивачу грошових коштів, отриманих відповідачем у період з 11.01.2017р. по 21.06.2017р. у сумі 2 800 000, 00 грн., як безпідставно отриманих матеріали справи не містять, тоді як кінцева дата виконання відповідачем зобов`язання щодо повернення суми отриманих грошових коштів становить 12.04.2017р.

- що стосується грошових коштів, у розмірі 103 000, 00 грн., які сплачені позивачем відповідачу 21.06.2017р. за платіжним дорученням №1639 із призначенням платежу - надання поворотно-фінансової допомоги згідно договору № ПФД 13/10-2016-01Д від 13.10.2016р., то на думку суду у даному випадку цей платіж здійснено позивачем після спливу строку повернення позики, передбаченого у договорі поворотної фінансової допомоги (п.8.1. договору) і на думку суду, в цьому випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати приписи ст.1212 ЦК України. Грошові кошти в сумі 103 000 грн, перераховані позивачем 21.06.2017р. платіжним дорученням №1639, не можуть вважатися поворотною фінансовою допомогою, оскільки договір припинив свою дію саме 12.04.2017р. Отже, на думку суду, ці грошові кошти були перераховані відповідачу позивачем без достатньої правової підстави, а тому їх слід стягнути як безпідставно перераховані відповідачу.

- з урахуванням вищенаведеного, господарський суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості, яка складається з заборгованості за договором № ПФД 13/10-2016-01Д від 13.10.2016р.в сумі 2 125 666,67 грн. та з заборгованості з повернення безпідставно отриманих Відповідачем грошових коштів в сумі 103 000 грн., що у загальному розмірі складає 2 228 666, 67 грн, підтверджена наявними в матеріалах доказами.

- суд не приймає в якості належних та допустимих доказів посилання відповідача на укладання додаткової угоди №1 від 01.04.2017р. до договору про надання поворотної фінансової допомоги №ПФД 13/10-2016-0ІД від 13.10.2016р., відповідно до п. 1 якої змінено строк повернення поворотної фінансової допомоги до 31.12.2017р., оскільки належних доказів зміни строку повернення фінансової допомоги відповідач суду не надав

- щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені, інфляційних та 3%річних господарський суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок, дійшов висновку щодо стягнення пені у сумі 282 094,24 грн., 3% річних у сумі 65 137,61 грн. та інфляційні втрати у сумі 285 487,52 грн.

В частині нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму безпідставно отриманих відповідачем коштів у розмірі 103 000грн, судом зазначено, що позивач доказів звернення до відповідача з вимогою про повернення таких коштів не надав, матеріали справи останніх не містять, суд вважає за доцільне розраховувати період нарахування 3% та інфляційних втрат з 05.02.2018р. (дата подання позову до Господарського суду Одеської області) по 28.08.2018р. (дата збільшення позовних вимог).

Не погоджуючись з рішенням суду, Фірма "Давос" ТОВ звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 06.05.2019р. в частині стягнення з Фірми "ДАВОС" у формі ТОВ на користь ТОВ "ВІМЕКСІМ" заборгованості у сумі 2 228 666,67грн., пені у розмірі 282 094, 24 грн., 3% річних у розмірі 65 137,61грн., інфляційних у розмірі 285 487,52грн. та витрати на оплату судового збору у розмірі 44 653 ,81 грн., в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає наступне:

- ТОВ "ВІМЕКСІМ" за змістом позовної заяви зазначає, про надання ТОВ "Давос" поворотної фінансової допомоги у розмірі 6 580 400 грн., однак із наданої ТОВ "ВІМЕКСІМ" копії договору про надання поворотної фінансової допомоги № ПФД13/10-2016-01Д від 13.10.2016р. (п. 2.1.) вбачається, що ТОВ "ВІМЕКСІМ" надається ТОВ "Давос" поворотна фінансова допомога у розмірі 3 780 400 грн. До позовної заяви ТОВ "ВІМЕКСІМ" додано копії платіжних доручень про повернення ТОВ "Давос" ТОВ "ВІМЕКСІМ" поворотної фінансової допомоги у розмірі 4 351 733,33 грн., тобто на 571 333,33 грн. більше ніж зазначено в п. 2.1 договору.

- незважаючи на п. 2.1 Договору про надання поворотної фінансової допомоги № ПФД13/10-2016-01Д від 13.10.2016р., судом зазначено, що безпідставно отриманими коштами являється лише сума у розмірі 103 000 грн., які суд стягнув з ТОВ "Давос" в порядку ст. 1212 ЦК України. В той час, за змістом позовної заяви ТОВ "ВІМЕКСІМ" взагалі не посилається на ст. 1212 ЦК України, не зазначає, що такі кошти є безпідставно набутими, а навпаки стверджує про те, що грошові кошти у розмірі 2 228 666,67 грн. є саме заборгованістю за договором про надання поворотної фінансової допомоги № ПФД 13/10-2016-01Д , в заявах по суті справи позивач не посилається на те, що частина коштів є безпідставно отриманими коштами.

- сума у розмірі 2 800 000 грн. не являється заборгованістю по договору про надання поворотної фінансової допомоги № ПФД13/10-2016-01Д від 13.10.2016р., дані грошові кошти отримані поза межами даного договору. З урахуванням п. 2.1 договору про надання поворотної фінансової допомоги № ПФД13/10-2016-01Д від 13.10.2016р. та повернення "Давос" ТОВ зазначених в даному пункті договору грошових коштів в повному обсязі, правильним способом захисту порушеного права TOB "ВІМЕКСІМ" є звернення із позовом не в порядку ст. 1049 ЦК України, а в порядку ст. 1212 ЦК України, а тому при задоволенні позовної заяви ТОВ "ВІМЕКСІМ" має місце вихід суду за межі позовних вимог, судом було порушено принцип диспозитивності господарського судочинства.

- розрахунки штрафних санкцій проводяться починаючи з 13.04.2017р. з посиланням на п.п. 2.4 та п.п. 3.1 договору про надання поворотної фінансової допомоги № ПФД13/10-2016-01Д від 13.10.2016р., відповідно до яких поворотна фінансова допомога надається у строк до 12.04.2017р., тоді як, на думку скаржника, між сторонами було укладено Додаткову угоду №1, якою змінено дату повернення поворотної фінансової допомоги та строк повернення продовжений до 31.12.2017р.

- ТОВ "Давос" було направлено на електронну адресу ТОВ "ВІМЕКСІМ" () пропозицію (оферту) укласти додаткову угоду (разом з кольоровою сканкопією додаткової угоди № 1 підписану директором ТОВ "Давос" та скріплену печаткою ТОВ "Давос"), а TOB "ВІМЕКСІМ" ) було її прийнято (акцепт), тому апелянт вважає, що з моменту отримання електронного листа від ТОВ "ВІМЕКСІМ" з підписаною додатковою угодою № 1 від 01.04.2017р. до договору про надання поворотної фінансової допомоги така додаткова угода є укладеною.

-судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні заяви про зупинення провадження до розгляду справи про встановлення факту укладання сторонами додаткової угоди №1 та протиправно не було враховано обставини щодо укладення додаткової угоди №1 від 01.04.2017р. до договору про надання поворотної фінансової допомоги.

17.07.2019р. від ТОВ «Вімексім» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначає, що апеляційна скарга не містить фактів, які б не були перевірені або не враховані судом першої інстанції при розгляді справи та мали б юридичне значення для винесення судового акту по суті, впливали б на обґрунтованість та законність судового акта, чи спростовували висновки суду першої інстанції, у зв`язку з чим, позивач вважає, що доводи апелянта є неспроможними та не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування своєї позиції позивач зазначає наступне:

-Відповідачем не виконана ухвала господарського суду про надання оригіналу додаткової угоди від 01.04.2017р. №1 до договору про надання поворотної фінансової допомоги та суд першої інстанції правомірно не брав до уваги копію додаткової угоди від 01.04.2017.№ 1, яка була подана суду відповідачем. Матеріали справи містять заяву позивача про фальсифікацію (підробку) доказів, якою позивач ставив під сумнів подану відповідачем копію додаткової угоди №1 та просив суд виключити її з числа доказів та розглядати справу за іншим доказами.

- відповідачем подавалися докази за межами строку, встановленого судом першої інстанції, зокрема роздруківки електронного листування від 04.07.2017, про яке раніше не повідомляв суд.

-Щодо аргументів апеляційної скарги про необґрунтовану відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження до розгляду господарським судом Вінницької області справи №902/337/19 за позовом ФІРМИ «ДАВОС» до ТОВ «ВІМЕКСІМ» про встановлення факту укладання сторонами додаткової угоди, , то відповідачем належним чином не доведено обставин, які впливали б на збирання та оцінку доказів у справі №916/195/18 та які б свідчили саме про неможливість її розгляду до набрання законної сили рішенням у справі № 902/337/19. Відповідач не був обмежений у доведенні власної правової позиції та надання суду першої інстанції доказів, які б у встановленому порядку спростовували викладені позивачем в обгрунтування заявлених вимог. Саме лише посилання заявника на пов`язаність справ не може бути визнано достатньою підставою для зупинення провадження.

-Щодо аргументів скаржника стосовно виходу суду першої інстанції за межі позовних вимог та застосування ст.1212 ЦК України, позивач зазначає, що грошові кошти в сумі 103000,00 грн. є грошовим боргом відповідача, та вказані кошти входять до суми, яка заявлена позивачем, як сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, суд першої інстанції правомірно стягнув ці кошти з відповідача, кваліфікувавши цю суму як суму боргу, яка підлягає поверненню. Суд першої інстанції правомірно встановив, що відповідач, грошові кошти, отримані від позивача у період з 11.01.2017 по 21.06.2017 із цільовим призначенням- надання поворотно-фінансової допомоги згідно договору № ПФД 13/10-2016-01Д від 13.10.2016р., прийняв, доказів повернення позивачу грошових коштів, отриманих відповідачем у сумі 2800000,00 грн., як безпідставно отриманих, матеріали справи не містять, а відповідач у встановленому законом порядку не спростував, суд першої інстанції правомірно дійшов до висновку, що сторони погодили внесення змін до договору № ПФД 13/10-2016-01Д від 13.10.2016, у частині розміру фінансової допомоги.

-суд першої інстанції оцінивши правовідносини сторін, які мали місце при виконанні договору безпроцентної позики, правомірно встановив, що сторони договору конклюдентними діями змінили раніше погоджену суму коштів, яку передав позивач на користь відповідача.

12.08.2019р. від ФІРМИ «ДАВОС» ТОВ надійшло клопотання про зупинення апеляційного провадження до розгляду господарським судом Вінницької області справи №902/337/19 за позовом ФІРМИ «ДАВОС» до ТОВ «ВІМЕКСІМ» про визнання укладеною додаткової угоди №1 від 01.04.2017р., яке ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.08.2019р. залишено без задоволення.

В засіданні суду апеляційної інстанції 22.08.2019р. представники сторін підтримали наведені позиції по предмету апеляційного розгляду.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідність висновків суду обставинам справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено господарським судом та не заперечується сторонами, 13.10.2016р. між ТОВ "ВІМЕКСІМ" (позикодавець) та Фірмою "ДАВОС" ТОВ (позичальник) був укладений договір про надання поворотної фінансової допомоги №ПФД 13/10-2016-01Д, за умовами п.1.1. якого позикодавець надає поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до п.2.1., 2.2. Договору поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в розмірі 3 780 400 грн. без ПДВ. Поворотна фінансова допомога надається позичальнику на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується.

Згідно п.2.4., 3.1. Договору поворотна фінансова допомога надається до 12.04.2017р. та підлягає поверненню за вимогою Позикодавця в строк не пізніше 12.04.2017р.

Порядок повернення поворотної фінансової допомоги, зазначено у п. 3.2 Договору, відповідно до якого повернення грошових коштів проводиться шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позикодавця в установі банку.

Пунктом 2.5. Договору сторони погодили, що вони мають право укладати додаткові угоди до цього договору. Кожна наступна додаткова угода не відміняє та не призупиняє дію попередніх додаткових угод, а ні частково, а ні повністю, якщо в ньому не зазначено інше.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. Договору сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за даним Договором відповідно до чинного законодавства України. За порушення строків повернення фінансової допомоги Позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

В пунктах 5.1., 5.2. Договору сторони погодили, що спори між сторонами вирішуються шляхом переговорів . В разі недосягнення згоди зацікавлена сторона передає спір на розгляд компетентного судового органу в порядку передбаченому чинним законодавством України.

Згідно п.п. 8.1., 8.2., 8.10 Договору Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 12.04.2017р. Договір може бути скасовано за домовленістю сторін у порядку, передбаченому чинним законодавством. Всі зміни та доповнення до даного Договору укладаються у письмовій формі та підписуються обома сторонами. Сторони дійшли до взаємної згоди, що сума зазначена в п.2.1. цього Договору є повним розрахунком за взятим зобов`язанням і включає в себе ПДВ та інші податки, якщо вони застосовуються до оподаткування послуг (товарів) за цим Договором.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов Договору позивачем були перераховані відповідачу грошові кошти у розмірі 3 780 400,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 13.10.2016р. №9296 на суму 600 000,00 грн., платіжним дорученням від 27.10.2016р. №375 на суму 200 000,00 грн., платіжним дорученням від 28.10.2016р. №394 на суму 200 000,00 грн., платіжним дорученням від 15.11.2016р. №501 на суму 100 000,00 грн., платіжним дорученням від 30.11.2016р. №598 на суму 150 000,00 грн., платіжним дорученням від 08.12.2016р. №683 на суму 500 000,00 грн., платіжним дорученням від 19.12.2016р. №760 на суму 1 460 000,00 грн., платіжним дорученням від 20.12.2016р. №763 на суму 570 400,00 грн. із визначенням призначення платежів - надання поворотно-фінансової допомоги згідно договору № ПФД 13/10-2016-01Д від 13.10.2016р.

Додатково позивачем були перераховані відповідачу грошові кошти із зазначенням призначення платежів - надання поворотно-фінансової допомоги згідно договору № ПФД 13/10-2016-01Д від 13.10.2016р. у загальній сумі 2 800 000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 11.01.2017р. №864 на суму 300 000,00 грн., платіжним дорученням від 19.01.2017р. №913 на суму 1 365 000,00 грн., платіжним дорученням від 31.01.2017р. №957 на суму 100 000,00 грн., платіжним дорученням від 14.02.2017р. №1017 на суму 100 000,00 грн., платіжним дорученням від 22.02.2017р. №1067 на суму 60 000,00 грн., платіжним дорученням від 23.02.2017р. №1073 на суму 60 000,00 грн., платіжним дорученням від 27.02.2017р. №1085 на суму 62 000,00 грн., платіжним дорученням від 03.03.2017р. №1136 на суму 150 000,00 грн., платіжним дорученням від 10.03.2017р. №1181 на суму 500 000,00 грн., платіжним дорученням від 21.06.2017р. №1639 на суму 103 000,00 грн.

Матеріалами справи також підтверджується, визнається сторонами, що відповідачем позивачу було повернуто грошові кошти в загальному розмірі 4 351 733,33 грн.: платіжним дорученням від 29.12.2016р. №1061 на суму 1 000 000,00 грн., платіжним дорученням від 29.12.2016р. №1063 на суму 300 000,00 грн., платіжним дорученням від 04.01.2017р. №1 на суму 730 400,00 грн., платіжним дорученням від 04.01.2017р. №2 на суму 47 000,00 грн., платіжним дорученням від 24.01.2017р. №1099 на суму 700 000,00 грн., платіжним дорученням від 30.01.2017 №1103 на суму 600 000,00 грн., платіжним дорученням від 29.08.2017р. №1346 на суму 480 000,00 грн., платіжним дорученням від 30.08.2017р. №1357 на суму 350 000,00 грн., платіжним дорученням від 05.09.2017р. №1371 на суму 144 333,33 грн..

При цьому, повертаючи кошти, у тому числі понад суму поворотної допомоги за п.2.1. Договору - 3780 400,00грн., в усіх платіжних дорученнях Фірма «ДАВОС» ТОВ зазначало призначення платежу: «повернення поворотно-фінансової допомоги згідно договору № ПФД 13/10-2016-01Д від 13.10.2016р. »

Позивач вимагає стягнення з Фірми усієї заборгованості за наданою поворотною фінансовою допомогою (надалі - ПФД), спираючись на умови договору від 13.10.2016р. та прострочення сплати йому 2228666,67грн., починаючи з 13.04.2017р. (наступний день за датою повернення ПФД згідно п.2.4. Договору), включаючи пеню, інфляційні та 3% річних.

Натомість відповідач, не заперечивши факт отримання коштів ПФД саме за Договором від 13.10.2016р. у сумі 6 580 400грн., у тому числі 2 800 000,00грн. понад визначену у п.2.1. суму ПФД 3 780400,00грн., в суді першої інстанції у заявах по суті справи, наполягав на досягненні домовленості про зміну строку повернення ПФД з 12.04.2017р. на 31.12.2017р. у зв`язку із укладенням додаткової угоди від 01.04.2017р. до цього Договору, та звертав увагу суду на вплив цієї обставини на розрахунки пені, інфляційних та річних на суму боргу.

За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до матеріалів справи Договором про надання поворотної фінансової допомоги від 13.10.2016р. № ПФД13/10-2016-01Д передбачалося надання позивачем відповідачу поворотної фінансової допомоги у сумі до 3 780 400,00 грн. (п. 2.1. Договору).

Згідно платіжних доручень у період з 13.10.2016р. по 19.12.2016р. позивачем надані відповідачеві кошти у загальному розмірі 3 780 400,00 грн. з призначенням платежу «надання поворотно-фінансової допомоги згідно договору № ПФД 13/10-2016-01Д від 13.10.2016р.»

З посиланням на таке ж призначення платежу з 11.01.2017р. по 21.06.2017р. позивачем відповідачу були перераховані кошти у сумі 2 800 000, 00 грн.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно набуття відповідачем коштів в сумі, що перевищує 3 780 400,00грн. саме як ПФД за договором від 13.10.2016р. з огляду фактичних обставин справи, встановлених судом, проте вважає помилковим висновок про набуття 21.06.2017р. 103 000,00грн. Фірмою безпідставно та застосуванням у зв`язку із цим положень ст. 1212 ЦК України.

Так, відповідно до ст.ст.1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Виходячи із наведених положень ст. 1047 ЦК України та змісту платіжних доручень на перерахування позивачем та повернення відповідачем ПФД із зазначенням призначення платежів саме у зв`язку із виконання договору №ПФД 13/10-2016-01Д від 13.10.2016р., колегія суддів вважає, що зміна його умов в частині розміру ПФД до суми 6580400грн. підтверджується документами, які доводять передання позикодавцем визначеної грошової суми у такому розмірі та їх прийняття з таким призначенням Фірмою.

Отже на момент виникнення спору в суді договір про надання ПФД на суму 65804000грн. є укладеним між ТОВ «ВІМЕКСІМ» та Фірмою «ДАВОС» ТОВ саме на суму 6580400грн. ПФД.

Колегією суддів відхиляються аргументи апеляційної скарги, що дані грошові кошти в розмірі 2 800 000, 00 грн. отримані відповідачем поза межами договору № ПФД 13/10-2016-01Д від 13.10.2016р., оскільки згідно наявних в матеріалах справи платіжних доручень позивачем були перераховані відповідачем кошти в розмірі 6 580 400,00грн. (в тому числі і 2800 000,00грн.) із зазначенням призначення платежів - надання поворотно-фінансової допомоги згідно договору № ПФД 13/10-2016-01Д від 13.10.2016р., доказів повернення таких коштів, як безпідставно отриманих чи будь-яких зауважень щодо підстав їх перерахування відповідачем не надано, на що правильно звернув увагу суд першої інстанції.

За положеннями статті 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Враховуючи вище перелічені платіжні доручення про повернення фінансової допомоги, відповідачем повернуто позивачеві 4 351 733,33грн., з яких погоджена сторонами в п.2.1. Договору сума поворотної фінансової допомоги 3 780 400,00грн. була повернена позивачу у повному обсязі на дату подання позову, проте у сумі 3 377 400,00 грн. до 12.04.2017р., у решті суми (403 000 грн. ) - 29.08.2017р., тобто з порушенням строку повернення фінансової допомоги, передбаченого умовами Договору, в частині повернення до 12.04.2017р. передбаченої Договором ПФД у розмірі, визначеному п.2.1..

Отже, загальна сума заборгованості Фірми «Давос» ТОВ перед ТОВ "ВІМЕКСІМ" за Договором надання поворотної фінансової допомоги становила 2 228 666,67грн. на момент виникнення спору та на дату вирішення спору в суді, при цьому стосовно тільки суми 403000грн. вбачається прострочення виконання зобов`язань за договором з 13.04.2017р., оскільки належних, допустимих та достовірних доказів досягнення сторонами угоди щодо строку повернення ПФД, наданій понад передбаченого п.2.1 Договору розміру, позивачем не надано.

В матеріалах справи відсутні докази, що відповідач узяв на себе зобов`язання повернути ПФД, надану у сумі, що перевищує 3780400грн., у строк до 12.04.2017р., у будь-якій формі, тим більше, у договір відповідні зміни не були внесені письмово.

Платіжні доручення на перерахування позивачем ПФД та її повернення відповідачем з посиланням на Договір від 13.10.2016р. не містять умов щодо строку повернення ПФД, наданій понад встановленого у п.2.1. Договору розміру 3 780 400,00грн., зокрема у призначенні платежу не вказується, що кошти надаються за Договором від 13.10.2016р. на строк до 12.04.2017р.

Відповідно до положень ч.2 ст. 1047 ЦК України така умова надання ПФД (строк повернення) в платіжних дорученнях спроможна була б підтверджувати досягнення сторонами угоди щодо строку повернення стосовно коштів, які перевищували суму ПФД 3 780 400,00грн.

Колегія суддів не убачає підстав пристати на позицію позивача щодо строку повернення усієї суми ПФД - 12.04.2017р. та застосування п.2.4. Договору, що є суперечливою та нелогічною, адже ПФД надавалася і після спливу строку повернення та строку дії Договору - 12.04.2017р., а саме 21.06.2017р. на суму 103 000,00грн.

Повернення коштів, отриманих відповідачем 21.06.2017р. не могло відбутися 12.04.2017р., що свідчить про відсутність належним чином оформленої домовленості між сторонами в частині строку повернення 2 800 000,00грн. ПФД.

Щодо нарахованих позивачем сум пені, 3%річних та інфляційних втрат, що виникли у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.ч.1, 2 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ч.4 ст.231 ГК України розмір штрафних санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст.548 ЦК України).

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. Договору №ПФД 13/1-2016-01Д від13.10.2016р. про надання поворотної фінансової допомоги сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за даним Договором відповідно до чинного законодавства України. За порушення строків повернення фінансової допомоги Позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи наявність прострочення відповідачем строку повернення отриманої поворотної фінансової допомоги, позивач правомірно заявив до стягнення штрафні санкції, інфляційні втрати та річні на підставі п.4.1.,4.2. Договору та ст. 625 ЦК України, нарахувавши їх з 13.04.2017р.

Поряд з тим, колегія суддів не погоджується з наданими позивачем розрахунками штрафних санкцій та періодом їх нарахування, з огляду наступного.

За умовами Договору (п2.1..) фінансова допомога у сумі 3 780 400грн. мала бути повернута позивачу до 12.04.2017р.

Однак, у повному обсязі вказана сума була повернута відповідачем лише 29.08.2017р. та станом на 12.04.2017р. неповернута Фірмою «Давос» ТОВ сума поворотної фінансової допомоги складала 403 000,00грн.

Таким чином, сума заборгованості, на яку підлягають нарахуванню штрафні санкції становить 403 000,00грн., період нарахування - з 12.04.2017р. до 29.08.2017р. (дата повного погашення суми поворотної фінансової допомоги, визначеної у п. 2.1. Договору).

Щодо решти нарахувань від суми 2800000,00 грн., (сума наданої поворотної допомоги понад суму вказану в п. 2.1. Договору) колегія суддів зазначає, що такі нарахування є безпідставними, оскільки наявні докази не містять умов повернення відповідачем суми, що перевищує встановлений п. 2.1. Договору ліміт, та строку його повернення. Докази того, що сторони дійшли згоди, що вказана сума (2 800 000,00грн.) надавалася на тих же умовах, що і визначена у п.2.1. Договору сума 3 780 400,00грн., суду не надані.

Колегією суддів апеляційної інстанції не приймаються до уваги аргументи відповідача щодо укладення 01.04.2017р. додаткової угоди, згідно якої змінено строк повернення наданої ТОВ "ВІМЕКСІМ" відповідачеві поворотної фінансової допомоги до 31.12.2017р., оскільки позивачем заперечується факт укладення такої додаткової угоди та наразі обставини, взагалі факт її укладення є предметом розгляду господарського суду Вінницької області в іншій господарській справі, а оригінал цієї додаткової угоди суду не наданий.

Таким чином, здійснивши власний розрахунок штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних на борг 403 000,00грн. за несвоєчасне виконання Фірмою «Давос» ТОВ умов Договору №ПФД 13/1-2016-01Д від13.10.2016р. про надання поворотної фінансової допомоги суд апеляційної інстанції дійшов наступного:

Розрахунок суми пені

Розмір договірної пені - подвійна облікова ставка НБУ.

Сума боргу (грн)Період простроченняКільк. днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
40300013.04.2017 - 13.04.2017114.0000 %0.077 %*309.15
40300014.04.2017 - 25.05.20174213.0000 %0.071 %*12056.88
40300026.05.2017 - 06.07.20174212.5000 %0.068 %*11593.15
40300007.07.2017 - 03.08.20172812.5000 %0.068 %*7728.77
40300004.08.2017 - 28.08.20172512.5000 %0.068 %*6900.68
Таким чином, загальна сума пені за договором складає 38588.63 грн.

Розрахунок процентів річних:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
40300013.04.2017 - 28.08.20171383 %4571.01
Таким чином, загальна сума 3% річних складає 4571.01 грн.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
13.04.2017 - 28.08.1.04015921.43418921.43
Таким чином, сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 418921.43 грн., інфляційні втрати - 15 921,43грн.

Щодо стягнення господарським судом 103 000,00грн. на підставі ст. 1212 ЦК України як безпідставно отриманих відповідачем, колегія суддів погоджується з аргументами скаржника, що ТОВ "ВІМЕКСІМ" не заявлялися вимоги щодо повернення таких коштів як безпідставно отриманих відповідачем. Відповідачем не заперечувалося в суді першої інстанції отримання ПФД, у тому числі 103 000,00грн., саме за Договором від 13.10.2016р., що виключає можливість стягнення на підставі ст.1212 ЦК України цієї частини ПФД.

Поряд з тим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що грошові кошти в розмірі 6 580 400,00 грн. були надані відповідачеві саме на підставі договору № ПФД 13/10-2016-01Д від 13.10.2016р., а тому з відповідача стягується 2 228 666,67 грн. заборгованості, в тому числі 103 000,00грн. за платіжним дорученням від 21.06.2017р.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що стягненню з Фірми «Давос» ТОВ на користь що ТОВ "ВІМЕКСІМ" підлягають 2 228 666,67 грн. - заборгованості за договором № ПФД 13/10-2016-01Д від 13.10.2016р., 38588.63 грн. пені, 4571.01грн. 3 % річних - та 15921.43грн. інфляційних втрат.

Стосовно аргумента скаржника про заперечення обставини одержання 2 800 000,00грн. саме за Договором від 13.10.2016р., їх одержання поза межами правовідносин за договором, суд апеляційної інстанції зазначає, що фактично ним відповідач доповнює заперечення проти позову при апеляційному розгляді справи, не висунувши такого обґрунтування заперечення обставин, на які посилався позивач в суді першої інстанції, в своїх заявах по суті справи.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Згідно ч.1, пунктів 4,5 ч.3 ст. 165 ГПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив повинен містити обставини, які визнаються відповідачем, а також правову оцінку обставин, наданих позивачем, з якою відповідач погоджується; заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.

Відповідно до ч.4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

За наведених мотивів такий аргумент скаржника колегією суддів відхиляється як такий, що не може бути доводом апеляційної скарги в розумінні положень процесуального законодавства, як і його ствердження щодо одержання та утримання ним коштів безпідставно та можливість їх стягнення виключно за нормами ст. 1212 ЦК України.

Щодо тези апелянта про непред`явлення йому вимоги згідно п.3.1. Договору з боку позикодавця, колегія суддів акцентує увагу на те, що зі спливом строку повернення ПФД та дії договору 12.04.2017р. умова висування вимоги втрачає сенс, а нової угоди про зміну строку повернення та порядок повернення сторони Договору не уклали (принаймні, достовірні та допустимі докази наразі в справі відсутні).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції ухвалив правильне рішення про часткове задоволення позову ТОВ «Вімексім», проте допустив неправильне застосування норм матеріального права - ст. 1212, 625, 549 ЦК України, помилившись у правовій кваліфікації спірних правовідносин при стягненні 103 000,00грн. ПФД як безпідставно набутих, а також невірно розрахував пеню, інфляційні та річні за прострочення повернення ПФД з 13.04.2017р. на суму ПФД , що була надана позивачем без визначення строку її повернення Фірмою «Давос» ТОВ.

Викладене є підставою для зміни резолютивної частини рішення від 06.05.2019р. шляхом викладення пункту 2 резолютивної частини в іншій редакції, а саме: «Стягнути з Фірми "ДАВОС" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІМЕКСІМ" заборгованість у сумі 2 228 666 ,67грн., пеню у сумі 38588.63 грн., інфляційні втрати у сумі 15921.43грн., 3% річних у розмірі 4571.01грн. та 34 349,17грн. судового збору за подання позовної заяви».

Розподіл судових витрат здійснюється судом апеляційної інстанції відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 та на підставі п.п. «б», «в» ч.1 ст. 282 ГПК України, у зв`язку із чим з ТОВ «Вімексім» стягується на користь Фірми «Давос» ТОВ 14 065,95грн. судового збору за подання апеляційної скарги(66 980,72*21% =14 065,95грн. (позовні вимоги задоволені на 79%).

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 235, 236, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 06.05.2019р. у справі №916/195/18 змінити, виклавши пункт 2 резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з Фірми "ДАВОС" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІМЕКСІМ" заборгованість у сумі 2 228 666,67грн., пеню у сумі 38 588, 63грн., інфляційні втрати у сумі 15 921,43грн., 3% річних у розмірі 4571,01грн. та 34 349,17грн. судового збору за подання позовної заяви».

В іншій частині рішення господарського суду Одеської області від 06.05.2019р. залишити без змін.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІМЕКСІМ" на користь Фірми "ДАВОС" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю 14 065,95грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.ст.286,287 ГПК України.

Повна постанова складена 23 серпня 2019 року.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя В.В. Бєляновський

Суддя К.В. Богатир