ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2019 Справа № 917/603/19

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до відповідача Комунального підприємства "Теплоенерго", вул. Софіївська, 68, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

про стягнення 248 509,86 грн. заборгованості

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Отюгова О.І.

Представники учасників справи:

від позивача: Безпалюк О.Л.

від відповідача: відсутні

Обставини справи: 16.04.2019 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до відповідача Комунального підприємства "Теплоенерго" про стягнення 248509,86 грн. заборгованості.

Ухвалою суду від 22.04.2019 року відкрито провадження у даній справі, ухвалено розглядати справу у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 21.05.19 року на 10:00.

13.05.2019 року від відповідача надійшов відзив на позову заяву, в якому відповідач заперечував проти позовних вимог ( арк. с. 69-73). Крім того, відповідач у відзиві просить суд зменшити розмір пені на підставі ст. 233 ГК України на 80%.

У судовому засіданні 21.05.2019 року продовжено строки підготовчого провадження та оголошено перерву до 18.07.2019 року до 10:30 год.

28.05.2019 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача та клопотання про поновлення процесуального строку на подання відповіді на відзив (арк. с. 101-105).

Ухвалою суду від 18.07.2019 року поновлено позивачу пропущений процесуальний строк для подання відповіді на відзив, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.08.2019 року на 10:30 год.

Відповідач в судове засідання 15.08.2019 року не з`явився, про місце дату та час судового засідання відповідач був повідомлений належним чином (поштове повідомлення про вручення даної ухвали наявне у матеріалах справи). Крім того, ухвала суду у даній справі була своєчасно розміщена судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Представник позивача в судовому засіданні 15.08.2019 року підтримав свої позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні 15.08.2019 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив коли буде виготовлено повне рішення у відповідності до приписів ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд, встановив:

21.01.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач, продавець) та Комунальним підприємством "Теплоенерго" (відповідач, покупець) був укладений договір №4108/15-КП-24 купівлі-продажу природного газу (арк. с. 12-17).

09.02.2015 року, 27.03.2015 року, 10.04.2015 року, 29.05.2015 року, 08.06.2015 року, 20.07.2015 року, 30.07.2015 року, 20.10.2015 року, 22.10.2015 року, 02.11.2015 року між сторонами були підписані додаткові угоди до договору №4108/15-КП-24 купівлі-продажу природного газу від 21.01.2015 року (арк. с. 18-28).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору продавець зобов`язувався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець - прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Згідно з п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 укладеного сторонами договору визначено, що у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що ним на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу протягом січня - грудня 2015 року було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 1 929 069,44 грн., що підтверджується підписаними між сторонами актами приймання - передачі природного газу та корегуючи ми актами ( том 1, арк. с.38-48) та не заперечується відповідачем.

Як зазначає позивач, відповідач в порушення п. 6.1. договору невчасно розрахувався за спожитий природний газ за період з січня - грудень 2015 рокую по договору.

В зв`язку з тим, що відповідачем не здійснено повну оплату за договором купівлі-продажу природного газу №4108/15-КП-24 від 21.01.2015 року та допущено прострочення строків оплати за отриманий газ по договору купівлі-продажу природного газу №4108/15-КП-24 від 21.01.2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача:

- 169 292,45 грн. пені за періоди: 17.02.2015року - 16.03.2015 року (за зобов`язаннями січня 2015 року); 17.03.2015 року - 20.04.2015 року (за зобов`язаннями лютого 2015 року); 15.04.2015 року - 15.11.2015 року (за зобов`язаннями березня 2015 року); 15.05.2015 року - 10.12.2015 року (за зобов`язаннями квітня 2015 року); 16.06.2015 року - 10.12.2015 року (за зобов`язаннями травня 2015 року); 15.07.2015 року - 10.12.2015 року (за зобов`язаннями червня 2015 року); 15.09.2015 року - 10.12.2015 року (за зобов`язаннями серпня 2015 року); 15.10.2015 року - 10.12.2015 року (за зобов`язаннями вересня 2015 року);17.11.2015 року - 15.12.2015 року (за зобов`язаннями жовтня 2015 року);15.01.2016 року - 22.03.2016 року (за зобов`язаннями грудня 2015 року);

- 14 845,67 грн. 3% річних за періоди: 17.02.2015року - 16.03.2015 року (за зобов`язаннями січня 2015 року); 17.03.2015 року - 20.04.2015 року (за зобов`язаннями лютого 2015 року); 15.04.2015 року - 15.11.2015 року (за зобов`язаннями березня 2015 року); 15.05.2015 року - 10.12.2015 року (за зобов`язаннями квітня 2015 року); 16.06.2015 року - 10.12.2015 року (за зобов`язаннями травня 2015 року); 15.07.2015 року - 10.12.2015 року (за зобов`язаннями червня 2015 року); 15.09.2015 року - 10.12.2015 року (за зобов`язаннями серпня 2015 року); 15.10.2015 року - 10.12.2015 року (за зобов`язаннями вересня 2015 року);17.11.2015 року - 15.12.2015 року (за зобов`язаннями жовтня 2015 року);15.01.2016 року - 22.03.2016 року (за зобов`язаннями грудня 2015 року);

- 64 371,74 грн. інфляційних за періоди: 01.05.2015 року - 31.10.2015 року (за зобов`язаннями березня 2015 року); 01.06.2015 року - 30.12.2015 року (за зобов`язаннями квітня 2015 року); 01.07.2015 року - 30.11.2015 року (за зобов`язаннями травня 2015 року); 01.08.2015 року - 30.11.2015 року (за зобов`язаннями червня 2015 року); 01.10.2015 року - 30.11.2015 року (за зобов`язаннями серпня 2015 року); 15.10.2015 року - 30.11.2015 року (за зобов`язаннями вересня 2015 року); 01.01.2016 року - 28.02.2016 року (за зобов`язаннями листопада 2015 року); 01.02.2016 року - 28.02.2019 року (за зобов`язаннями грудня 2015 року) (розрахунок арк. с. 29-37).

При прийнятті рішення зі спору суд керувався наступним.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання з договору купівлі - продажу, згідно якого, в силу ст. 655 ЦК України, продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором купівлі-продажу природного газу №4108/15-КП-24 від 21.01.2015 року. Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем в порушення умов договору, було допущено прострочення проведення розрахунків за договором купівлі-продажу природного газу №4108/15-КП-24 від 21.01.2015 року.

Однак заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних не підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

30.11.2016 року набрав чинності Закон України № 1730-VIII «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі ст. 2 Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною першою статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Водночас, частиною третьою статті 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому її застосування не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд (зокрема у Постанові від 07.02.2018 року у справі № 927/1152/16 та ін.).

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Матеріалами справи підтверджується, що частина заборгованості за отриманий від позивача природний газ у 2015 році в сумі 1 493 802,84 грн. була сплачена відповідачем до 30.11.2016 року тобто до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Оскільки погашення даної заборгованості за переданий позивачем відповідачу природний газ у 2015 році було здійснено у повному обсязі до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", то відповідно до положень вказаного Закону, нараховані на таку заборгованість пеня, інфляційні та 3% річних підлягали списанню.

Оплаченою після 30.11.2016 року була заборгованість лише в сумі 435 266,56 ( в частині акту приймання - передачі природного газу за листопад 2015 року в сумі 94 507,68 та за актом приймання - передачі природного газу за грудень 2015 року в сумі 340 758,92 грн. Дана заборгованість була оплачена відповідачем 03.03.2017 року та 23.03.2017 року, що підтверджується виписками по рахунку (арк. с. 85-86).

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені в сумі 73 363,71 грн., 3% річних в сумі 8 097,67 грн. та інфляційних в сумі 51 825,84 грн. в частині акту приймання - передачі природного газу за листопад 2015 року в сумі 94 507,68 та за актом приймання - передачі природного газу за грудень 2015 року в сумі 340 758,92 грн., суд прийшов до висновку, що вимоги позивачав цій частині позову є правомірними, а тому підлягають задоволенню судом.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить суд зменшити заявлений позивачем до стягнення розмір пені на підставі ст. 233 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.05.2018 року у справі № 917/1068/17 та у постанові від 15.05.2018 року справі 905/2009/17.

В обґрунтування даного клопотання відповідач посилається на те, що сума штрафних санкцій є надмірно великою для підприємства відповідача. Також відповідач вказує на те, що дана заборгованість ним оплачена з порушенням строків в зв`язку тим, що населення, яке є кінцевим споживачем природного газу за договором укладеним між позивачем та відповідачем проводило та проводить несвоєчасні розрахунки з підприємством відповідача за отриманий природний газ. В підтвердження чого відповідачем надано суду лише самі оборотні сальдові відомості по рахунках. Жодних інших доказів у підтвердження вищевикладеного відповідачем суду не надано.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Отже, враховуючи майновий стан сторін, оцінивши співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, врахувавши інтереси обох сторін суд не вбачає підстав для зменшення пені, оскільки її розмір не є значним.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 73 363,71 грн. пені, 8 097,67 грн. - 3% річних, 51 825,84 грн. інфляційних, підтверджені документально та нормами матеріального права, а тому підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232-233,237-238,240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" (вул. Софіївська, 68, м. Кременчук, Полтавська область, 39600 , ідентифікаційний код 31700972) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 20077720) 73 363,71 грн. пені, 8 097,67 грн. - 3% річних, 51 825,84 грн. інфляційних, 2013 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити в задоволенні позовних вимог.

Повне рішення складено 21.08.2019 року

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Тимощенко О.М.