ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про задоволення скарги

28.08.2019м. ДніпроСправа № 904/85/19

Розглянувши скаргу Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат"

на дії державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Неборак Я.Д.

у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім АвтоКраз", м. Кременчук Полтавської області

про стягнення 796 242,45 грн.

Суддя Назаренко Н.Г.

За участю секретаря судового засідання Назаренко С.В.

Представники:

від стягувача (скаржника): Гончаров Д.І.-представник (адвокат);

від боржника: не з`явився;

Державний виконавець Автозаводського відділу державної виконавчої служби Неборак Я.Д. : не з`явився.

СУТЬ СПОРУ

Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім АвтоКраз" пеню у розмірі 867 732,45 грн. за прострочення поставки автомобілів.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2019 позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім АвтоКраз" на користь Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" штрафні санкції у розмірі 791 646 грн. 92 коп. та витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 11 874 грн. 70 коп.

03.05.2019 на виконання зазначеного рішення видано наказ.

Постановою центрального апеляційного господарського суду від 01.08.2019 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2019 у справі № 904/85/19 залишено без змін.

20.08.2019 на адресу суду від Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" надійшла скарга на дії державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Неборак Я.Д., в якій скаржник просить:

- визнати дії державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Неборак Я.Д., що до винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 11.07.2019 незаконним;

- визнати повідомлення державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Неборак Я.Д. про повернення наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 03.05.2019 по справі № 904/85/19 стягувачу без прийняття до виконання недійсним;

- зобов`язати державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Неборак Я.Д. прийняти до примусового виконання наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 03.05.2019 по справі №904/85/19 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім АвтоКраз" на користь Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" штрафні санкції у розмірі 791 646 грн. 92 коп. та витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 11 874 грн. 70 коп.

У зв`язку з перебуванням судді Євстигнеєвої Н.М. у відпустці, відповідно до розпорядження керівника апарату №1388 від 20.08.2019 проведено повторний перерозподіл справи, відповідно до якого скаргу передана судді Назаренко Н.Г. для розгляду.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2019, прийнято скаргу Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на дії державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Неборак Я.Д. до свого провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні на 28.08.19.

Скаржник у судовому засіданні підтримав скаргу у повному обсязі.

Представник боржника та ВДВС в призначене судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду скарги були повідомлені належним чином.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Статтею 342 ГПК України, визначено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Одночасно з цим суд вважає за необхідне зазначити, що судом було вжито всі заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду скарги, шляхом направлення копій ухвали про призначення скарги до розгляду на адреси сторін та їх представників. Проте, станом на час розгляду скарги поштові повідомлення про вручення поштового відправлення до суду не повернулись.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ст.3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Враховуючи наведене, висновки Європейського суду з прав людини, те, що участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, а також беручи до уваги, що суд обмежений десятиденним строком розгляду скарги та відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд, згідно з частиною дев`ятою статтею 81 Господарського процесуального кодексу України, розглядає скаргу за наявними матеріалами за відсутності представників сторін.

Дослідивши матеріали скарги, суд дійшов до висновку про задоволення скарги, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 02.07.2019 року Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчук Головного територіального управління юстиції Полтавській області із заявою №81/09 від 26.06.2019 про прийняття до примусового виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області 03.05.2019 по справі №904/85/19.

11.07.2019 державним виконавцем Автозаводського ВДВС Неборак Яною Денисівною було винесено Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: не зазначені прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала, що передбачено ч.1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Супровідним листом №51944 від 11.07.2019, державним виконавцем Автозаводського ВДВС Неборак Яною Денисівною було направлено на адресу стягувача та боржника Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

З матеріалів справи вбачається, що Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання отримано Приватним акціонерним товариством "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" - 29.07.2019.

Звертаючись до суду із цією скаргою ПРАТ «ІНГЗК» вважає, що дії державного виконавця Автозаводського ВДВС Неборак Яни Денисівни щодо винесення Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є незаконними, а Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання винесено з порушенням вимог законодавства та підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 18 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 1. ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейським судом з прав людини в рішенні у справі „Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року зроблено висновок про те, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

При цьому затримка у виконанні судового рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції, у зв`язку з чим саме на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ст. ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження").

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частинами 1, 3 ст. 4. Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

У разі пред`явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.

Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Відповідно до п. 6 ч. 4. ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є відповідним рішенням державного виконавця, а тому таке повідомлення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що повідомлення про повернення судового наказу стягувачу без прийняття до виконання ґрунтувалося саме на відсутності в ньому даних, які, на думку державного виконавця, передбачені ч.1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема не зазначені прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 5 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Особи, які привласнили функції суду, несуть відповідальність, установлену законом.

Частиною 1 ст. 52 вказаного Закону передбачено, що суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.

Судом встановлено, що наказ Господарського суду Дніпропетровської області №904/85/19 від 03.05.2019 видано господарським судом Дніпропетровської області, назва якого відображається в наказі повністю, наказ містить назву, дату видачі документа, зазначено рішення, згідно з яким видано документ, найменування та реквізити стягувача та боржника, резолютивну частину рішення, дату набрання рішенням законної сили та строк пред`явлення рішення до виконання.

Крім того, виконавчий документ підписаний уповноваженою посадовою особою, а саме, суддею Євстигнеєвою Н.М. із зазначенням прізвища та ініціалів, та скріплений печаткою господарського суду Дніпропетровської області із зображенням Державного Герба України.

Таким чином суд дійшов висновку, що наказ Господарського суду Дніпропетровської області № 904/85/19 від 03.05.2019 відповідає вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

З огляду на викладене, враховуючи повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, суд погоджується з доводами скаржника та вважає повністю доведеним зловживання державним виконавцем своїм процесуальним правом та порушення обов`язку щодо прийняття у встановленому Законом України "Про виконавче провадження" порядку судового наказу до виконання.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне задовольнити скаргу та визнати дії державного виконавця Автозаводського ВДВС Неборак Яни Денисівни щодо винесення Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання незаконними, та скасувати Повідомлення від 11.07.2019 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Також суд задовольняє вимоги скаржника про зобов`язання державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Неборак Я.Д. прийняти до примусового виконання наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 03.05.2019 по справі №904/85/19.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.04.2018 у справі №910/7367/16 та від 04.04.2018 у справі №910/17959/15.

Приписами статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Законне і обґрунтоване рішення має бути також справедливим у моральному та соціальному аспектах - з урахуванням вимог Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Приписами статті 7 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" кожному гарантовано захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення (рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України від 02.11.2004 №1-33/2004).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, скарга Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на дії державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Неборак Я.Д., у справі № 904/85/19 підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 232 - 236, 342 - 345 Господарського процесуального кодексу України, суд-

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на дії державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Неборак Я.Д., у справі № 904/85/19 задовольнити.

2. Визнати дії державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Неборак Я.Д., що до винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 11.07.2019 незаконними;

3. Скасувати повідомлення державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Неборак Я.Д. про повернення наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 03.05.2019 по справі № 904/85/19 стягувачу без прийняття до виконання;

4. Зобов`язати державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Неборак Я.Д. прийняти до примусового виконання наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 03.05.2019 по справі №904/85/19 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім АвтоКраз" на користь Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" штрафні санкції у розмірі 791 646 грн. 92 коп. та витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 11 874 грн. 70 коп.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення 28.08.2019, та може бути оскаржена до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 254 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текс ухвали складено - 29.08.2019.

Суддя Н.Г. Назаренко