ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2019 року м. Дніпро Справа № 908/1823/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач)

судді Кузнецов В.О., Чус О.В.

секретар: Манчік О.О.

за участю:

від позивача: Жирний О.С., адвокат;

від відповідача: Гончаренко І.Б., адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну

скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення Господарського суду Запорізької області від 17.04.2019 року (повний текст складено 02.05.2019 року)

у справі № 908/1823/18 (суддя - Корсун В.Л., м. Запоріжжя)

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз", м. Запоріжжя

третя особа Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, м. Київ

про визнання договору укладеним

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

11.09.2018 року до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява АТ "Укртрансгаз" до ПАТ по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" про визнання договору про транспортування природного газу № від 01.08.2018 року укладеним в редакції АТ "Укртрансгаз", що відповідає типовій формі договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2497.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 17.09.2018 року позовну заяву повернуто заявнику без розгляду.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 29.11.2018 року ухвалу Господарського суду Запорізької області від 17.09.2018 року скасовано, справу передано на розгляд до Господарського суду Запорізької області.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 17.04.2019 року у задоволенні позову відмовлено.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийнято при: неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, які суд визнав встановленими; невідповідності висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи; порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, з огляду на наступне.

У відповідача в силу прямої вказівки закону існує обов`язок щодо укладення (підписання) договору про транспортування природного газу та, зокрема, пункту 9.3. договору, в редакції типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором.

Редакція пункту 9.3 договору, викладена відповідачем в протоколі розбіжностей до договору є неприйнятною, оскільки змінює істотні умови договору та зміст, що прямо заборонено пунктом 4 абзацу 4 статті 179 Господарського кодексу України.

Суд першої інстанції залишив поза увагою, що підставою даного спору були в тому числі положення частини 7 статті 181 Господарського кодексу України. Відмовивши у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції фактично погодився, що договір є укладеним на умовах, які враховують протокол розбіжностей відповідача, яким пункт 9.3 договору пропонувалось викласти в редакції відповідача, в якій застосовувались положення постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2012 року № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету". Виходячи із змісту положень вказаної постанови Кабінету Міністрів України вбачається, що дія такої постанови не поширюється на спірні правовідносини та не визначає порядку оплати вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету, а отже у сторін відсутні підстави щодо поширення її дії на правовідносини, що становлять предмет договору.

Втрата чинності постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 не призводить до необхідності застосування до правовідносин, які становлять предмет договору, положень постанови Кабінету Міністрів України № 256, як це пропонував здійснити відповідач у протоколі розбіжностей до договору.

Місцевий господарський суд, встановивши, що постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 втратила чинність, не мав підстав для повної відмови в задоволенні позовних вимог та повинен був задовольнити такі вимоги шляхом визнання договору укладеним без положень договору, які передбачали застосування постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20.

Матеріали справи свідчать про те, що судом першої інстанції безпідставно та необґрунтовано, з порушенням норм процесуального права прийнято оскаржуване рішення без врахування доводів та доказів, наданих позивачем.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Відповідач в письмових поясненнях на апеляційну скаргу просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Посилався на те, що укладення договору № не є обов`язковим, оскільки між сторонами існує укладений (не розірваний, не припинений) договір на транспортування природного газу № від 17.12.2015 року, яким і врегульовані правовідносини сторін та який існував на момент виникнення спору у даній справі. До правовідносин між сторонами щодо транспортування природного газу мають бути застосовані положення постанови Кабінету Міністрів України № 256. ПАТ "Запоріжгаз", скориставшись правом сторони, яке визначено у частині 4 статті 179 Господарського кодексу України, конкретизувало умови запропонованого для підписання проекту договору, зробивши посилання на постанову Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2012 року, яка діяла на момент підписання договору. Виходячи із наявних у справі письмових пояснень Регулятора (третьої особи) щодо спірної редакції договору 9.3 Типового договору можна дійти висновку, що дії ПАТ "Запоріжгаз" з конкретизації умов абзацу 2 вказаного пункту договору шляхом складання протоколу розбіжностей узгоджуються з позицією Регулятора та є такими, що не відступають від змісту договору. Посилання ПАТ "Запоріжгаз" на постанову Кабінету Міністрів України № 256 як на підставу та обґрунтування визначення порядку оплати вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам, є цілком обґрунтованими. Запропонована позивачем редакція договору порушує законні права та інтереси відповідача, суперечить вимогам чинного законодавства, а вимога визнати запропоновану позивачем редакцію договору фактично змушує відповідача укласти договір в редакції, що суперечить вимогам чинного законодавства. Відповідач просить врахувати правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 13.06.2019 року у справі № 922/2529/18.

Третя особа наданими їй процесуальними правами не скористалась та не направила до суду відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду судового рішення.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.06.2019 року (головуючий суддя - Вечірко І.О., судді - Коваль Л.А., Чередко А.Є.) відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 01.07.2019 року.

В судовому засіданні 01.07.2019 року оголошено перерву до 11.07.2019 року.

Через неможливість судді Коваль Л.А. продовжувати розгляд апеляційної скарги у зв`язку із перебуванням у відпустці, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені законом, розпорядженням керівника апарату суду від 11.07.2019 року призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів, за результатами якої для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Вечірко І.О., судді - Білецька Л.М., Чередко А.Є.

В судовому засіданні 11.07.2019 року оголошено перерву до 20.08.2019 року.

Через неможливість суддів Білецької Л.М. та Чередка А.Є. продовжувати розгляд апеляційної скарги у зв`язку із перебуванням у відпустці, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені законом, розпорядженням керівника апарату суду від 20.08.2019 року призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів, за результатами якої для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Вечірко І.О., судді - Кузнецов В.О., Чус О.В.

Представник позивача в судовому засіданні 20.08.2019 року надав пояснення в обґрунтування доводів апеляційної скарги.

В судовому засіданні 20.08.2019 року представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Третя особа наданими їй процесуальними правами не скористалась та не забезпечила явку в судове засідання свого повноважного представника, хоча про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності третьої особи.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

17.12.2015 року позивачем та відповідачем укладено договір № 152000733 на транспортування природного газу.

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (Оператор) надіслало на адресу Публічного акціонерного товариства "Запоріжгаз" (Замовник) договір транспортування природного газу від 01.08.2018 року № у двох примірниках, один з яких підписаний позивачем. Даний договір складений у відповідності до типової форми договору транспортування природного газу, затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року № 2497.

Оператор надає Замовнику послуги транспортування природного газу (Послуги) на умовах, визначених у цьому Договорі, а Замовник сплачує Оператору встановлену в цьому Договорі вартість таких Послуг (пункт 2.1. договору).

У випадку, якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця, Оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає Замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до 5 робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту. Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період (пункт 9.3 договору).

Супровідним листом від 15.08.2018 року № Zр03.2-16-8736-0818 за підписом комерційного директора ПАТ "Запоріжгаз" ОСОБА_1 повернуто до АТ "Укртрансгаз" підписаний договір транспортування природного газу від 01.08.2018 року № з боку відповідача разом з двома примірниками протоколу розбіжностей від 15.08.2018 року до договору транспортування природного газу від 01.08.2018 року № .

В редакції відповідача (Замовника) пункт 9.3. договору викладено в наступній редакції: "У випадку, якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця, Оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає Замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до 5 робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту.

Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання держаних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.02 № 256, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період".

Позивач не погодився з наведеним відповідачем у протоколі розбіжностей змістом пункту 9.3 договору у частині регулювання спірних відносин оплати вартості щодобових небалансів із посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 04.03.2005 року № 256, оскільки подібна редакція договору суперечила типовій формі договору.

Наведені обставини і стали підставою звернення позивача із даним позовом до місцевого господарського суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що типова форма договору транспортування природного газу, яка затверджена постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2497, містить у собі посилання на недіючий нормативно-правовий акт - постанову Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", що виключає можливість її врахування при виконанні договірних зобов`язань між сторонами договору.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Предметом розгляду у даній справі є правомірність вимог про визнання укладеним договору транспортування природного газу в редакції позивача. Підставою заявленого позову є норми частин 3, 4 статті 179, частини 3 статті 184 Господарського кодексу України, обов`язковість його укладення згідно з Типовим договором транспортування природного газу, затвердженим Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, що випливає з норм пункту 2.2. Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 16.02.2017 року № 201 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу", яким у свою чергу, встановлено обов`язковість укладення відповідного договору саме за встановленою законодавством формою.

Статтею 179 Господарського кодексу України врегульовано питання застосування типової форми договору між суб`єктами господарювання.

Зокрема, частиною 4 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктом господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Відповідно до частин 4, 5 статті 181 Господарського кодексу України за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишилися неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу визначає Закон України "Про ринок природного газу".

Відповідно до пунктів 17, 32, 45 статті 1 вказаного Закону:

оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників);

регулятор - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг;

транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Згідно із статтею 32 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договору транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену у договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором (частина 2 статті 32 Закону України "Про ринок природного газу").

Договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги) (пункт 5 розділу 1 Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2493 від 30.09.2015 року).

Відповідно до підпункту 27 пункту 2.2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 201 від 16.02.2017 року "Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу" при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен дотримуватися таких організаційних вимог, зокрема, мати укладений з оператором газотранспортної системи договір транспортування природного газу відповідного до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

З аналізу наведених норм дійсно вбачається наявність у сторін обов`язку привести правове регулювання своїх правовідносин у відповідність до вимог постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2497 від 30.09.2015 року із внесеними до неї змінами. Відповідач проти вказаної обставини не заперечує. Разом з тим, між сторонами виник спір щодо необхідності укладення з цією метою нового, окремого договору.

У даному випадку типова форма договору містить у собі бланкетну норму, яка відсилає у частині регулювання оплати щодобових небалансів на постанову Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 "Про порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", яка, у свою чергу, скасована постановою Кабінету Міністрів України № 951 від 08.11.2017 року "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України".

За змістом державного регулювання господарських відносин, частиною якого є встановлення типових форм договорів, таке регулювання має відбуватися згідно з чіткими діючими нормами аби уникнути у відносинах між учасниками господарських відносин невизначеності щодо сутності конкретного господарського зобов`язання, обсягу прав та обов`язків учасників такого зобов`язання.

З огляду на викладене, вбачається правильним рішення суду першої інстанції про відмову позивачу в позові, оскільки у спірному пункті 9.3 Типового договору міститься посилання на порядок, встановлений нормативно-правовим актом, який втратив свою дію.

Аналогічних висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 13.06.2019 року у справі № 922/2559/18, від 25.06.2019 року у справі № 911/1979/18, від 02.07.2019 року у справі № 904/4073/18, від 02.07.2019 року у справі № 918/591/18.

Крім того, постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2497 є підзаконним нормативно-правовим актом, тоді як відповідно до частини 3 статті 179 Господарського кодексу України обов`язковість укладення господарського договору повинна встановлюватися прямою вказівкою закону.

Зі змісту абзацу 4 частини 4 статті 179 Господарського кодексу України, на який посилається позивач і згідно з яким сторони можуть визначати зміст договору на основі Типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту Типового договору, але мають право конкретизувати його умови не вбачається відповідної прямої вказівки закону щодо договору, на обов`язковості укладення якого наполягає позивач.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 914/813/17 та від 02.07.2019 року у справі № 905/1842/18.

Таким чином, посилання позивача на положення статті 179 Господарського кодексу України не узгоджуються із змістом вказаної норми.

Крім цього, позивачем не доведено наявності прямої вказівки закону, з якої вбачалась б необхідність укладення між сторонами відповідного договору.

В зв`язку з наведеним, посилання скаржника на те, що редакція пункту 9.3 договору транспортування природного газу, яка викладена відповідачем в протоколі розбіжностей до договору, є неприйнятною, оскільки змінює істотні умови договору та його зміст, що прямо заборонено пунктом 4 абзацу 4 статті 179 Господарського кодексу України є необґрунтованим та безпідставним.

Крім того, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 04.12.2018 року № 1598 "Про внесення мін до Типового договору транспортування природного газу", до абзацу 2 пункту 9.3 розділу IX внесено зміни до Типового договору транспортування природного газу та викладено його в наступній редакції: "Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою чинним законодавством, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період".

Оскільки нормативно-правовий документ після втрати ним чинності перестає бути джерелом права, а його норми втрачають обов`язкову силу і не підлягають подальшому застосуванню, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши матеріали справи обґрунтовано дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно встановлені обставини справи, яким надана вірна оцінка у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального права.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні.

За наведених обставин, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 216, 234, 281 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 17.04.2019 року у справі № 908/1823/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 27.08.2019 року.

Головуючий суддя _________________ І.О. Вечірко

Суддя _________________ В.О. Кузнецов

Суддя _________________ О.В. Чус