ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХвала

"22" серпня 2019 р. м. Ужгород Справа № 907/70/19

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.

розглянувши заяву ліквідатора Тячівського районного комунального спеціалізованого виробничого лісогосподарського підприємства "Тячівагроліс" (код 00431800) арбітражного керуючого Чорній М.В. до Тячівської районної ради, м. Тячів та до Державного підприємства "Тячівське лісове господарство", с. Нересниця Тячівського району про визнання права власності на нерухоме майно та скасування рішення Тячівської районної ради 7 сесії IV скликання від 18.07.2003р. № 136 та рішення Тячівської районної ради 5 сесії VII скликання від 25.11.2016р. від № 180

по справі №907/70/19

за заявою Тячівського районного комунального спеціалізованого виробничого лісогосподарського підприємства "Тячівагроліс", с. Нересниця Тячівського району (код 00431800)

про банкрутство

За участю представників:

від заявника - не з`явився.

від кредитора - не з`явився.

ліквідатор - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Закарпатської області від 07.05.19 Тячівське районне комунальне спеціалізоване виробниче лісогосподарське підприємство "Тячівагроліс", с. Нересниця Тячівського району визнано банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру в межах строку, передбаченого ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Чорній М.В.

08.08.2019 до Господарського суду Закарпатської області надійшла заява ліквідатора Тячівського районного комунального спеціалізованого виробничого лісогосподарського підприємства "Тячівагроліс" (код 00431800) арбітражного керуючого Чорній М.В. до Тячівської районної ради, м. Тячів та до Державного підприємства "Тячівське лісове господарство", с. Нересниця Тячівського району про визнання права власності на нерухоме майно та скасування рішення Тячівської районної ради 7 сесії IV скликання від 18.07.2003р. № 136 та рішення Тячівської районної ради 5 сесії VII скликання від 25.11.2016р. від № 180.

Ухвалою суду від 09.08.2019 року заяву призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено засідання на 22 серпня 2019 р. на 12:00 год.

Сторони у засіданні суду не з`явились, письмового пояснення чи заперечення по суті заяви суду не подано, у зв`язку з чим, у суду наявні підстави для розгляду заяви ліквідатора за наявними у справі матеріалами. При цьому, заявником подано суду клопотання про розгляд справи за відсутності повноважного представника з підстав, наведених у ньому.

Відповідачі не скористалися наданим їм правом надати суду відзив на позов, на виклик суду не з`явилися. Відповідно до ст. 120 ГПК України судом вчинені дії для належного повідомлення відповідачів про розгляд справи. Враховуючи, що про час та місце розгляду справи відповідачі були повідомлений своєчасно та належним чином (ухвали було надіслано на його офіційну юридичну адресу), суд дійшов висновку, що відповідачі мали час та можливість надати свої заперечення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами ч.2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідачі у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подали до суду відзив на позов, а відтак не скористалися наданими їм процесуальними правами, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Судом також враховано, що згідно з приписами п. 6.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 22.08.2019 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Аналізуючи доводи заявника та наявні у справі матеріалами з урахуванням письмово викладеної позиції, суд констатує наступне.

В процесі здійснення ліквідаційної процедури ліквідатором встановлено, що згідно Статуту Тячівського районного комунального спеціалізованого виробничого лісогосподарського підприємства «Тячівагроліс» (ідентифікаційний код 00431800), підприємство-банкрута є правонаступником Тячівського міжгосподарського лісгоспу.

Відповідно до п. 5.1 Статуту, джерелами формування майна підприємства є, зокрема, майно передане Тячівське КЛГП «Тячівагроліс» (ідентифікаційний код 00431800) -Тячівським міжгосподарським лісгоспом.

24.05.2019р. ліквідатором до Архівного відділу Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області направлено запит за №02-01/2353 щодо надання можливості ознайомитися з матеріалами архівних справ банкрута та його правопопередників, у відповідь на що отримано лист від 01.08.2019р. за №01-11/183, з якого вбачається, що Актом Державного архітектурно-будівельного контролю УССР прийнято в експлуатацію закінчене будівництво адміністративного будинку, що знаходяться за адресою: Закарпатська обл., Тячівський р-н, с. Нересниця, вул. І. Франка, 3 (на даний час перейменовано на вул. Грушевського, 160 ), замовником якого являється Тячівський міжгосподарський лісгоспом.

Рішенням виконавчого комітету Тячівської районної ради народних депутатів від 31.12.1980р. №414 затверджено зазначений вище Акт по прийомці в експлуатацію закінченого будівництва адміністративного будинку.

Наказом Міністерства аграрної політики України від 07.03.2003р. №57 створено Головне державне спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство «Закарпатагроліс», засновником якого е Державне агентство лісових ресурсів України, а органом управління - Міністерство аграрної політики України.

Рішенням Тячівської районної ради 7 сесії IV скликання від 18.07.2003р. №136 вирішено провести реорганізацію Тячівського районного комунального спеціалізованого виробничого лісогосподарського підприємства «Тячівагроліс» шляхом приєднання його до Головного державного спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Закарпатагроліс» згідно чинного законодавства. Також, зазначеним рішенням передано майно PKCBЛГП «Тячівагроліс» в оперативне управління філіалу «Тячівдержспецлісгосп» та заборонено відчуження майна без згоди власника. Проте, рішенням Тячівської районної ради від 23.05.2013р. за №533 «Про ліквідацію комунальних підприємств» вирішено провести ліквідацію ТРК СВЛП «Тячівагроліс» , згідно чинного законодавства. 07 жовтня 2013 року до Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесено дані про перебування ТРК СВЛП «Тячівагроліс» (ідентифікаційний код 00431800) в процесі припинення.

Таким чином, комісією з реорганізації РКСВ,ЛГП «Тячівагроліс» не проведено реорганізацію банкрута шляхом приєднання його до ГДСЛАП «Закарпатагроліс», а рішення від 18.07.2003р. №136 про реорганізацію РКСВЛГП «Тячівагроліс» не тягне за собою жодних правових наслідків.

Вищезазначеним Рішенням Тячівської районної ради від 18.07.2003р. №136 та іншими нормативно-правовими актами, 25.11.2016р. на засіданні Тячівської районної ради 5 сесії VII скликання вирішено повернути у спільну власність територіальних громад сіл, селищ Тячівського району (будівлі та споруди), що знаходяться за адресою: Закарпатська обл., Тячівський р-н, с. Нересниця, вул. Грушевського,3 буд . 160 та передати зазначені об`єкти в оперативне управління Д1І «Тячівське лісове господарство» (Рішення від 25.11.2016р. від №180).

28 листопада 2016 року Відділом управління району Тячівської районної ради передано ц1І «Тячівське ЛГ» в оперативне управління майно (будівлі та споруди) загальною площею 748,87 кв. м., що знаходяться за адресою с. Нересниця, вул. Грушевського, буд. 160 , а саме: адміністративну будівлю площею 324,17 кв. м., будівлю прохідної площею 31,20 кв. м., будівлю деревообробного цеху площею 393,50 кв. м., про що складено відповідний Акт прийому-передачі.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновником та органом управління ДП «Тячівське лісове господарство» (ідентифікаційний код 40475037) є Державне агентство лісових ресурсів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГК України (в редакції від 16.01.2013р. та 01.08.2016р.) правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Зазначене речове право на нерухоме майно є похідними і реєструються після державної реєстрації права власності на таке майно (Методичні рекомендації стосовно документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 11.12.2012р.).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин заяви в межах справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 02.11.2016р.), державній реєстрації прав підлягають речові права, похідні від права власності: право оперативного управління.

Таким чином, право оперативного управління підлягає Державній реєстрації шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яке проводиться після державної реєстрації права власності на таке майно. Тобто, первинною має бути реєстрація права власності об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: с. Нересниця, вул. Грушевського, буд. 160 , а вторинною, реєстрація права оперативного управління майном за суб`єктом, якому доручено таке управління власником.

Станом на день подання заяви відомості про реєстрацію права власності та права оперативного управління на зазначений вище об'єкт нерухомого майна відсутні в Реєстрі прав власності на нерухоме майна (Інформаційна довідка від 01. 08. 2019р. за N"є175974068), що в свою чергу свідчить про незаконність передання адміністративної будівлі, будівлі прохідної; будівлі деревообробного цеху в оперативне управління філіалу «Тячівдержспецлісгосп», а в подальшому ДП «Тячівське .ІІГ».

Відповідно до ч. 1 ст. 18 закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції від 01.04.2003р. та 08.10.2016р.), відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на договірній і податковій основі та на засадах підконтрольності у межах повноважень, наданих органам місцевого самоврядування законом.

Частиною 2 ст. 135 ГК України (в редакції від 16.01.2013р. та 01.08.2016р.) унормовано, що власник має право особисто або через уповноважені ним органи з метою здійснення підприємницької діяльності засновувати господарські організації, закріплюючи за ними належне йому майно на праві власності, праві господарського відання, а для здійснення некомерційної господарської діяльності - на праві оперативного управління, визначати мету та предмет діяльності таких організацій, склад і компетенцію їх органів управління, порядок прийняття ними рішень, склад і порядок використання майна, визначати інші умови господарювання у затверджених власником (уповноваженим ним органом) установчих документах господарської організації, а також здійснювати безпосередньо або через уповноважені ним органи у межах, встановлених законом, інші управлінські повноваження щодо заснованої організації та припиняти ії діяльність відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Таким чином, майно комунальної власності не може передаватися в оперативне управління підприємствам, установам, організаціям, які не були утворені відповідним органом місцевого самоврядування та не знаходяться в його підпорядкуванні (постанова Верховного суду від 22. 01. 2019р. у справі № 910/12224/17).

Враховуючи вище наведене, право оперативного управління щодо об`єктів нерухомого майна, що знаходиться за адресою: с. Нересниця, вул. Грушевського, буд. 160 у філіалу «Тячівдержспецлісгосп» ГДСЛАП «Закарпатагроліс» та ДП «Тячівське ЛГ не виникло і не могло виникнути, a передача такого нерухомого майна зазначеним підприємствам є незаконною, такою що не відповідає вимогам законодавства України.

Відповідно до ч. 2. ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ліквідатор з дня свого призначення приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження, виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута, аналізує фінансове становище банкрута, виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним.

Як встановлено ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Аналогічна норма міститься і в ст. 20 Господарського кодексу України.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об`єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури, що належать юридичній особі - банкруту, які передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Частиною 4 ст.10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Пунктом 8 ч. 1 ст.20 ГПК України передбачено, що господарським судам підвідомчі: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Системний аналіз положень Закону № 2343-ХІІ дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону № 2343-ХІІ мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, а тому правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора (частина перша ст.20 Закону № 2343-ХІІ); за позовом розпорядника майна (ч.9 ст. 22 Закону № 2343-ХІІ); за заявою комітету кредиторів (ч.8 ст.26 Закону № 2343-ХІІ); за заявою керуючого санацією (ч.5 ст. 28 Закону № 2343-ХІІ); за заявою ліквідатора (ч.2 ст. 41 Закону № 2343-ХІІ).

Як зазначено в п. п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі "Кечко проти України" (Заява N 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Пунктом 9 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 № 4212-УІ)" № 01-06/606/2013 від 28.03.13 визначено, що спори про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння відносяться до категорії спорів, пов`язаних з майновими вимогами до боржника, а отже відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (ч. 9 статті 16 ГПК України). Такі майнові спори розглядаються та вирішуються господарським судом за правилами позовного провадження, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство, у межах провадження у справі про банкрутство без порушення нових справ. За наслідком розгляду зазначених майнових спорів по суті господарський суд виносить ухвалу (задоволення заяви, відмова у задоволенні заяви (повністю або частково).

При цьому приписи ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" охоплюють усі без виключення майнові спори за участю боржника, що прямо випливає зі змісту згаданої норми, у зв`язку з чим відповідні спори розглядаються у межах справи про банкрутство незалежно від того, який процесуальний статус у такому спорі (позивача чи відповідача) має боржник (банкрут).

Відповідна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 20.04.16 у справі № 910/1872/15-г.

Частиною 2 ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ліквідатор приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, розглянувши заяву про визнання права власності на нерухоме майно та скасування рішення Тячівської районної ради 7 сесії IV скликання від 18.07.2003р. № 136 та рішення Тячівської районної ради 5 сесії VII скликання від 25.11.2016р. від № 180, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості поданої заяви, тому вважає за доцільне її задовольнити.

Керуючись ст. 44 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 195, ч. 1 ст. 202, ст.ст. 232, 233, 234, 237, 238, 240 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву ліквідатора про визнання права власності на нерухоме майно та скасування рішення Тячівської районної ради 7 сесії IV скликання від 18.07.2003р. № 136 та рішення Тячівської районної ради 5 сесії VII скликання від 25.11.2016р. від № 180 задовольнити.

2. Скасувати рішення Тячівської районної ради 7 сесії IV скликання від 18.07.2003р. № 136

3. Скасувати рішення Тячівської районної ради 5 сесії VII скликання від 25.11.2016р. № 180

4. Визнати за Тячівським районним комунальним спеціалізованим виробничим лісогосподарським підприємством «Тячівагроліс» (ідентифікаційний код 00431800, юридична адреса: вул. Грушевського, буд. 160, с. Нересниця, Тячівський р-н., Закарпатська обл., поштовий індекс 90540) право власності на об`єкти нерухомого майна загальною площею 748,87 кв. м., що знаходяться за адресою: Закарпатська обл. , Тячівський р-н, с .Нересниця, вул. Грушевського, буд. 160 , а саме: адміністративну будівлю площею 324,17 кв.м., будівлю прохідної площею 31,20 кв. м., будівлю деревообробного цеху площею 393,50 кв.м.

5. Зобов`язати державного реєстратора, яким є особи, визначені ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав нерухоме майно та їх обтяжень", здійснити державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна загальною площею 748,87 кв. м., що знаходяться за адресою: Закарпатська обл., Тячівський р-н, с.Нересниця, вул. Грушевського, буд. 160 , а саме: адміністративну будівлю площею 324,17 кв.м., будівлю прохідної площею 31,20 кв. м., будівлю деревообробного цеху площею 393,50 кв.м. Тячівським районним комунальним спеціалізованим виробничим лісогосподарським підприємством «Тячівагроліс» (ідентифікаційний код 00431800, юридична адреса: вул. Грушевського, буд. 160, с. Нересниця, Тячівський р-н., Закарпатська обл., поштовий індекс 90540).

Копію ухвали направити заявнику, ліквідатору, кредиторам та державному реєстратору

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://zk.arbitr.gov.ua/sud5008/gromadyanam/csz/.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та підлягає оскарженню в порядку та строк, передбачені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.Ф. Ремецькі