РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.08.2019Справа № 910/4919/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Рєпкіної Ю. Є., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства "Антонов"

до 1. Міністерства оборони України

2. Державної казначейської служби України

про стягнення 111 885 073,82 грн,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 07.08.2019,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року Державне підприємство "Антонов" (далі - позивач, Підприємство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач 1, Міністерство) про стягнення 111 885 073,82 грн безпідставно набутих коштів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що Державним підприємством "Антонов" були виконані роботи, передбачені укладеним між сторонами Державним контрактом №07-01 від 02.04.2001, на всю суму сплаченого відповідачем авансу, у зв`язку з чим позивачем безпідставно було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 111 885 073,82 грн в якості повернення авансового платежу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2019 вищевказану позовну заяву було залишено без руху та встановлений строк для усунення недоліків позовної заяви.

08.05.2019 через відділ автоматизованого документообігу, моніторингу виконання документів (канцелярію) суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі № 910/4919/19, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначене на 13.06.2019 та встановлено строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив та інших доказів.

05.06.2019 до канцелярії суду представником відповідача було подано відзив на позовну заяву.

10.06.2019 до канцелярії суду представником позивача було подано відповідь на відзив.

13.06.2019 перед початком судового засідання представником відповідача було подано клопотання про залучення співвідповідача та клопотання про колегіальний розгляд справи.

У підготовчому засіданні 13.06.2019 судом було відкладено вирішення питання щодо клопотання відповідача про залучення до участі у справі співвідповідача та клопотання про витребування доказів (експертних висновків), протокольною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про колегіальний розгляд справи. За результатами підготовчого засідання судом було оголошено перерву до 26.06.2019.

25.06.2019 представником відповідача було повторно подано до суду заяву про колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів, клопотання про витребування доказів та клопотання про залучення до участі у справі третьої особи.

26.06.2019 представником позивача було подано до канцелярії суду клопотання про залучення до участі у справі співвідповідачем Державної казначейської служби України.

За результатами підготовчого засідання 26.06.2019 судом задоволено клопотання позивача та залучено до участі в справі в якості співвідповідача - Державну казначейську службу України (далі - відповідач 2, Служба), відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів та у задоволенні заяви відповідача про колегіальний розгляд справи, підготовче засідання у справі відкладено на 15.07.2019

У підготовче засідання 15.07.2019 прибули представники позивача та відповідача 1 та надали пояснення щодо обставин справи

Відповідач 2 представників в судове засідання не направив, проте, 11.07.2019 до канцелярії суду подав відзив на позовну заяву.

За наслідками судового засідання 15.07.2019 судом була постановлена ухвала, якою було закрите підготовче провадження та призначений розгляд справи по суті в судовому засіданні 01.08.2019.

У судовому засіданні 01.08.2019 судом була оголошена перерва до 07.08.2019.

07.08.2019 через автоматизований відділ діловодства та документообігу суду від Міністерства надійшли додаткові документи на виконання вимог суду, проголошених під час судового засідання 01.08.2019.

Під час судового засідання 07.08.2019 представник Підприємства просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник Міністерства у призначеному судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві та запереченнях на відзив відповідача 2.

У судовому засіданні 07.08.2019 представник Служби заперечував проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно статті 233 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

02.04.2001 між Київським державним авіаційним заводом «АВІАНТ» (надалі - Виконавець) та Міністерством оборони України (далі по тексту - Замовник) було укладено Державний контракт з оборонного замовлення на закупівлю озброєння та військової техніки № 07-01.

Додатковою угодою № 3 від 14.09.2004 р. до Державного контракту з оборонного замовлення на закупівлю озброєння та військової техніки № 07-01 останній викладено в новій редакції.

Пунктом 1.1. зазначеного Контракту встановлено, що Виконавець зобов`язується протягом 2001-2006 роках виготовити та поставити Замовнику продукцію (два військово-транспортних літаки Ан-70) у кількості та терміни, зазначені у Відомості постачання, що додається до цього контракту та є його невід`ємною частиною (додаток № 1 до Контракту), а замовник поетапно, згідно Графіку виготовлення літаків, прийняти та оплатити цю продукцію.

Державне підприємство «Київський авіаційний завод «Авіант», відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 453, входило до сфери управління Міністерства промислової політики України та згідно з наказом Мінпромполітики України від 01.07.2009 № 476 припинено шляхом реорганізації - приєднання його до Державного підприємства «Авіаційний науково-технічний комплекс ім. О.К. Антонова», з огляду на що, до Державного контракту з оборонного замовлення на закупівлю озброєння та військової техніки № 07-01 було внесено відповідні зміни (Додаткова угода № 13 від 15.07.2010).

Відповідно до акту звіряння розрахунків між ДП «Антонов» та Міністерством оборони України за виконані роботи, згідно з Державним контрактом від 02.04.2001 № 07-01, станом на 01.01.2012 відповідачем сплачено грошові кошти в розмірі 331 443 310,10 грн та прийнято від позивача роботи на 219 558 236,28 грн.

Міністерство оборони України листом № 247/5/18 від 03.01.2013 вимагало від ДП «Антонов» повернення наданого авансу у сумі 111 885 073,82 грн, які, на думку Міністерства, були спрямовані Підприємством не на виготовлення літаків, а на підготовчі роботи з такого виготовлення, які повинно було фінансувати Міністерство промислової політики України, а не відповідач.

ДП «Антонов» не погоджувалося з вимогою Міністерства оборони України про повернення авансу тому, що грошові кошти в розмірі 331 443 310,10 грн, в тому числі і спірні 111 885 073,82 грн, були використанні Підприємством виключно для виконання своїх обов`язків за Державним контрактом з оборонного замовлення на закупівлю озброєння та військової техніки № 07-01.

20.12.2013 до Господарського суду міста Києва Міністерство оборони України подало позовну заяву в якій просило стягнути з Державного підприємства «Антонов» на користь Міністерства оборони України 111 885 073, 82 грн основного боргу, 20 363 083, 43 грн - пені за порушення строків виконання робіт, 7 831 955,16 грн - штраф за прострочення виконання робіт понад 30 днів, 20 363 083,43 грн - пені за порушення строків надання звітних документів за використання авансу, 667 757,97 грн - збитків від інфляції, 3 218 611,71 грн - три проценти річних, за період з 15.01.2013 по 31.12.2013.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/24853/13 від 22.10.2014, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто з Державного підприємства «Антонов» на користь Міністерства оборони України 111 885 073,82 грн основного боргу, 20 363 083,43 грн пені за порушення строків виконання робіт, 7 831 955,16 грн штрафу, 20 363 083,43 грн пені за порушення строків надання звітних документів за використання авансу, 667 757,97 грн збитків від зміни індексу інфляції, 3218611,71 грн - 3% річних та 68 820,00 грн судового збору.

Відповідно до платіжного доручення № 725 від 21.04.2016 ДП «Антонов» перерахував Міністерству оборони України грошові кошти в сумі 111 885 073,82 грн з призначенням платежу «Повернення попередньої оплати за Державним контрактом від 02.04.2001 № 07-01, згідно Акту звірки розрахунків від 30.01.12 р. та листа МОУ № 247/5/2769 від 11.04.16р., в т. ч. ПДВ 18 647 512,30 грн.».

Постановою Верховного Суду від 14.03.2018 вищевказані судові рішення у справі № 910/24853/13 скасовані, а справу скеровано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

За наслідками нового розгляду рішенням Господарського суду міста Києва від 12.07.2018 у справі №910/24853/13, яке було залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2018 та постановою Верховного Суду від 28.11.2018 у позові Міністерства оборони України до Державного підприємства «Антонов» про стягнення 164 329 565,52 грн було відмовлено.

Судами було зроблено висновок, що Державним підприємством «Антонов» були виконані роботи за Державним контрактом від 02.04.2001 №07-01 на суму 331 443 310,10 грн з огляду на що, відсутні підстави для задоволення позову.

З огляду на те, що платіжним дорученням № 725 від 21.04.2016 ДП «Антонов» повернуло Міністерству оборони України 111 885 073,82 грн в останнього виникла заборгованість на вказану суму перед Підприємством.

01.04.2019 ДП «Антонов» направив на адресу Міністерства оборони України лист №126/4265-19 від 01.04.2019 з вимогою протягом 7 днів сплатити на користь позивача 111 885 073,82 грн. Зазначена вимога була отримана відповідачем 02.04.2019, але вказана вимога залишена Міністерством без виконання. Вказані обставини стали підставою звернення із даним позовом до суду, в межах якого Підприємство, посилаючись на приписи статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просить стягнути з відповідача 111 885 073,82 грн.

Міністерство у своєму відзиві, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, фактично наводило доводи, спрямовані на перегляд судових рішень у справі № 910/24853/13. Крім того, під час судового розгляду відповідач 1 зазначив, що 28.04.2016 грошові кошти у розмірі 111 885 073,82 грн були повернуті до Державного бюджету згідно платіжного доручення 248/413 від 25.04.2016. Так, Міністерство зазначає, що відсутність вказаних грошових коштів на рахунку відповідача 1 унеможливлює стягнення з нього спірної грошової суми.

У свою чергу, Служба в своєму відзиві зазначає, що відсутні підстави для стягнення коштів з Державного бюджету України, оскільки відсутні докази щодо надходження цих коштів до Державного бюджету України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (частина 5 статті 11 ЦК України).

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21.04.2016 на підставі платіжного доручення № 725 ДП «Антонов» перерахував Міністерству оборони України грошові кошти у розмірі 111 885 073,82 грн. Вказані дії позивача були обґрунтовані тим, що рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/24853/13 від 22.10.2014, залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2017, набрало законної сили та в силу приписів чинного законодавства є обов`язковим до виконання.

У подальшому, вказані судові рішення були скасовані судом касаційної інстанції. Тобто, зазначене є підставою стверджувати, що обов`язок Підприємства щодо сплати грошових коштів у розмірі 111 885 073,82 грн на користь Міністерства, який ґрунтувався на судових рішеннях, припинився. Натомість, у Міністерства виник обов`язок повернути Підприємству такі грошові кошти, оскільки 111 885 073,82 грн були отримані відповідачем 1 за відсутності на те правової підстави.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: - набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); - набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про те, що грошові кошти у розмірі 111 885 073,82 грн, перераховані позивачем Міністерству згідно платіжного доручення № 725, підлягають поверненню Підприємству.

При цьому, суд відзначає, що у даному випадку наявність укладеного між сторонами державного контракту не є тією підставою, яка унеможливлює застосування до спірних правовідносин конструкції статті 1212 ЦК України. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що спірні грошові кошти перераховані Підприємством відповідачу 1 на підставі судових рішень, які в подальшому були скасовані. Крім того, як встановлено судом у рішенні Господарського суду міста Києва від 24.12.2013 у справі № 910/3657/13, строк дії державного контракту з оборонного замовлення на закупівлю озброєння та військової техніки № 07-01 від 02.04.2001 закінчився та не був продовжений на 2013 рік. У силу приписів статті 75 ГПК України вказані обставини не підлягають повторному доведенню.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ураховуючи те, що сума, яка має бути повернена позивачу у розмірі 111 885 073,82 грн, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і Міністерство на момент прийняття рішення не надало документи, які свідчили би про наявність достатніх правових підстав для утримання ним вказаної суми, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість даної вимоги позивача, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд вважає хибними доводи Міністерства, які ґрунтуються на тому, що спірні грошові кошти були ним перераховані до Державного бюджету України, що унеможливлює їх повернення позивачу. Так, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні сили України. Міноборони України є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у сфері оборони. Водночас, Міністерство оборони України є самостійною юридичною особою.

Згідно частини першої статті 96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 ЦК і статтею 193 ГК встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, відсутність бюджетних коштів на реєстраційному рахунку відповідача 1 не виправдовує бездіяльність Міністерства щодо неповернення суми спірних грошових коштів. Такий висновок суду зроблений з урахуванням рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення відповідачів не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача 1.

Керуючись статтями 73-74, 76-80, 86, 129, 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства "Антонов" до Міністерства оборони України та Державної казначейської служби України про стягнення 111 885 073,82 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, місто Київ, Солом`янський район, проспект Повітрофлотський, будинок 6; ідентифікаційний код 00034022) на користь Державного підприємства "Антонов" (03062, місто Київ, Святошинський район, вулиця Академіка Туполєва, будинок 1; ідентифікаційний код 14307529) 111 885 073,82 грн (сто одинадцять мільйонів вісімсот вісімдесят п`ять тисяч сімдесят три гривні 82 копійки) безпідставно набутих коштів та 672 350,00 грн (шістсот сімдесят дві тисячі триста п`ятдесят гривень 00 копійок) судового збору.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідні накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 27.08.2019.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ