ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/2006/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовомХарківський обласний центр зайнятості, 61068, м. Харків, вул. Броненосця Потьомкін, 1 А, код 03491277
доШевченківської селищної ради Шевченківського району Харківської області, 63601, Харківська область, смт. Шевченкове, вул. Центральна, 9, код 04400156
про стягнення 6 683,03 грн.
за участю представників:

позивача - Лесик О.І. за довіреністю №159 від 22.12.2018

відповідача Колесник О.Г. за довіреністю № 876 від 01.08.2019

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ПОЗИВАЧА

Харківський обласний центр зайнятості звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Шевченківської селищної ради Харківської області 6683,03 грн. допомоги по безробіттю виплаченої поновленому на роботі ОСОБА_1 та 1921,00 грн. судового збору.

Фактичними підставами позову позивач вказує на такі обставини:

20 вересня 2018 року розпорядженням селищного голови Шевченківської селищної ради за № 83-к/тр було звільнено ОСОБА_1 за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором.

Внаслідок звільнення з незалежних від нього причин, ОСОБА_1 втратив роботу та заробітну плату і згодом змушений був звернутися до Шевченківської районної філії Харківського обласного центру зайнятості і стати на облік як безробітний.

За період з 08.10.2018 по 04.11.2018 ОСОБА_1 нараховано та виплачено допомогу по безробіттю у сумі 6683,03 грн.

Так як, розпорядження селищного голови № 83-к/тр від 20.09.2018 про звільнення ОСОБА_1 скасовано та поновлено його на посаді керівника КП «АКВА» Шевченківської селищної ради, ОСОБА_1 незаконно виплачено допомогу по безробіттю в сумі 6683,03 грн., чим завдано шкоду Харківському обласному центру зайнятості, та свідчить про наявність причинного зв`язку між неправомірними діями Шевченківської селищної ради щодо звільнення ОСОБА_1 та заподіяною шкодою Харківському обласному центру зайнятості.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2019, для розгляду справи було визначено суддю Прохорова С.А.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.07.2019 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

22.07.2019 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву (вх. № 17698) в якому відповідач заперечує проти позову.

Також відповідач звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач вказує, що спірні правовідносини врегульовані спеціальним Законом, то до них цивільне законодавство не застосовується, а тому посилання Позивача на ст. 1173, ст. 22 ЦК України є безпідставними.

Згідно ч. 4 статті 35 Закону (зі змінами) із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному, зокрема, у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Оскільки, таке рішення судом не приймалося, позивач не набув права на стягнення суми виплаченого забезпечення із селищної ради.

Також, відповідач зазначає, що своїм правом звернутися до центру зайнятості для пошуку підходящої роботи та отримання страхових виплат ОСОБА_1 після звільнення не скористався, а уклав договір підряду на виконання робіт з іншим роботодавцем - ТОВ ЕТЦ «ІКАР» з 24.09.2018 по 27.09.2018 року.

Причиною припинення останнього виду зайнятості в картці зазначена ст. 846 ЦК України - в зв`язку з закінченням строку виконання робіт, встановленому в договорі підряду, що дало можливість отримувати ОСОБА_1 допомогу по безробіттю із розрахунку максимального розміру, а не виходячи з мінімального розміру в 544 грн./місяць - за 28 днів (з 08.10.2018 по 04.11.2018 року) - 491,35 грн. з підстав, передбачених пунктом 3 статті 40 Кодексу законів про працю України

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутні в судовому засіданні представники сторін погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 27.08.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

20 вересня 2018 року розпорядженням селищного голови Шевченківської селищної ради за № 83-к/тр було звільнено ОСОБА_1 за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором.

Згідно поданої ОСОБА_1 заяви від 01.10.2018, наказом Шевченківської районної філії Харківського обласного центру зайнятості (далі - філія ХОЦЗ) від 01.10.2018 № НТ181001 з 01.10.2018 йому надано статус безробітного відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 № 5067-УІ. (далі Закон № 5067-У1) наказом № НТ181022 призначена допомога по безробіттю залежно від страхового стажу відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 22, п.1 ст. 23 Закону № 1533-ІП понад 10 років - 70% середньої зарплати (доходу) залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру 100% - 90 календарних днів, 80% - 90 календарних днів, 70% - 180 календарних днів з 08.10.2018 по 02.10.2019. Наказом філії ХОЦЗ від 15.11.2018 № НТ181115 згідно поданої заяви ОСОБА_1 припинено реєстрацію як безробітного з 01.10.2018 та виплату допомоги по безробіттю з 08.10.2018.

За період з 08.10.2018 по 04.11.2018 ОСОБА_1 нараховано та виплачено допомогу по безробіттю у сумі 6683,03 грн.

17 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом про визнання звільнення з посади директора КП «АКВА» Шевченківської селищної ради незаконним, скасування розпорядження сільського голови Шевченківської селищної ради № 83-к/тр від 20 вересня 2018 року «Про звільнення ОСОБА_1 » з 20 вересня 2018 року, поновлення його на посаді керівника КП «АКВА» Шевченківської селищної ради з 20 вересня 2018 року та стягнення з КП «АКВА» Шевченківської селищної ради на користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Шевченківським районним судом Харківської області у справі № 637/1285/18 встановлено, що розпорядженням селищного голови Шевченківської селищної ради № 98-к/тр від 14 листопада 2018 року ОСОБА_1 поновлено на посаді керівника КП «АКВА» та зобов`язано бухгалтерію підприємства виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, у зв`язку з чим провадження по справі щодо визнання звільнення незаконним, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу закрито (Ухвала Шевченківського районного суду Харківської області від 03.01.2019).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, а також встановлює права, обов`язки та відповідальність у сфері страхування на випадок безробіття.

З питань, що регулюються вищевказаним Законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, посадові особи цих органів діють виключно на підставах, у межах та у спосіб, передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (ч. 4 ст. З цього Закону).

Оскільки спірні правовідносини врегульовані спеціальним Законом, то до них цивільне законодавство не застосовується.

А тому посилання Позивача на статті Цивільного кодексу України є безпідставними.

Навіть, якщо позивач в своїй позовній заяві просив стягнути з відповідача саме шкоду, а не виплачену допомогу по безробіттю, суд вважає невірною застосування позивачем до спірних правовідносин норми статті 1173 ЦК України, на яку вказує позивач, посилаючись на те, що Шевченківська селищна рада є органом місцевого самоврядування, тобто суб`єктом відповідальності в розумінні статті 1173 ЦК України, а тому на відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювана шкоди), спеціальна норма статті 1173 ЦК України, на підставі якої заявлені позовні вимоги у даній справі, передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини органу місцевого самоврядування та його посадової або службової особи.

Так, згідно статті 1173 Цивільного кодексу України, встановлено, що шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Дана стаття є спеціальною, тобто в ній передбачені особливості, які відрізняють її від загальних правил деліктної відповідальності. До таких особливостей можна віднести суб`єктний склад завдавачів шкоди та завдання шкоди при здійсненні владно-адміністративних повноважень цих органів.

Суд зазначає, що в даному випадку відповідач виступає не як орган державної влади, а як працедавець у трудових відносинах з особою, якій виплачено допомогу, та його дії, які на думку позивача, завдали йому шкоди, не пов`язані із здійсненням відповідачем владно-адміністративних повноважень.

А тому якщо шкода завдається не в сфері адміністративно-владних відносин, а в сфері господарської або технічної діяльності органів державної влади, влади Автономної республіки Крим та органів місцевого самоврядування, вона відшкодовується не за правилами статті 1173 ЦК України, а на загальних підставах, передбачених ст. 1166 цього кодексу, яка вже вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювана шкоди), наявності яких не було доведено позивачем.

Розділ VII Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (статті 34-39) встановлює права, обов`язки та відповідальність у сфері страхування на випадок безробіття.

Частиною 1 статті 34 Закону надано право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному, в разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Частина 4 статті 35 Закону містить вичерпний перелік сум, які стягуються з роботодавця.

Згідно ч. 4 статті 35 Закону (зі змінами) із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному, зокрема, у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи рішення з цього приводу судом не приймалося, а ОСОБА_1 поновлено на посаді керівника КП «АКВА» розпорядженням селищного голови Шевченківської селищної ради № 98-к/тр від 14 листопада 2018 року.

Таким чином, позивач не набув права на стягнення суми виплаченого забезпечення із селищної ради.

Крім того, слід зазначити, що в наказі ХОЦЗ № 37 від 24.01.2019 року «Про повернення коштів, виплачених як допомога ОСОБА_1 » не зазначено жодної законодавчої норми, на підставі якої допомога по безробіттю може вважається переплатою та підлягати стягненню.

Під час розгляду зазначеної справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 зняли з реєстрації як безробітного та припинили виплату допомоги за його особистою заявою.

Чинним законодавством не передбачено стягнення коштів з роботодавця у випадку подання безробітним заяви про зняття з реєстрації.

Пункт 1 статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» надає вичерпний перелік підстав для припинення реєстрації безробітного та зазначає, зокрема, дві різні підстави пп.2 та пп. 3, а саме: реєстрація безробітного, припиняється, у разі: ...

2) поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили;

3) подання безробітним особисто письмової заяви про зняття його з реєстрації як безробітного або відмови від її послуг;...» (про що і зазначає центр зайнятості в Наказі від 15.11.2018 року № НТ 181115)

Стаття 31 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття регулює припинення, відкладення виплат матеріального забезпечення на випадок безробіття та скорочення їх тривалості та встановлює, зокрема, дві різні підстави для припинення виплат безробітному (пункт 1 зазначеної статті пп.2 та пп.10): «...Виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі: ...

2) поновлення безробітного на роботі за рішенням суду;

10) подання письмової заяви про відмову від послуг державної служби зайнятості;...»

Пункт 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198 (надалі-Порядок), також, містить вичерпний перелік підстав для припинення реєстрації і визначає період, за який обчислюються суми, що підлягають утриманню.

Так, у разі поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набуло законної сили, Центр зайнятості припиняє його реєстрацію із дня поновлення (як зазначено в абзаці 10 пп. 1 п. 37 Порядку, пп.2 п.1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення»),

У випадку ж подання безробітним заяви про припинення реєстрації, вона припиняється з дня подання заяви, що і мало місце в даному випадку.

У витягу з наказів про прийняті рішення по особі ОСОБА_1 від 16.11.2018 року в Наказі від 15.11.2018 року №НТ 181115 вказано підставою припинення реєстрації та виплат саме подання заяви безробітним.

Крім того, встановлено, що в персональній картці № НОМЕР_1 ОСОБА_1 в п. 9 Припинення реєстрації/обліку та в наказі № НТ 181115 від 15.11.2018 року невірно зазначена дата припинення реєстрації. Оскільки припинення реєстрації ОСОБА_1 було у зв`язку з поданням 15.11.2018 року безробітним заяви про припинення реєстрації відповідно до абз.17 пп.1 п.37 Порядку, то реєстрацію повинні були припинити з дня подання заяви - 15.11.2018 року. Але безпідставно була вказана дата 01.10.2018 (дата надання статусу безробітного).

Як вже було зазначено вище, ОСОБА_1 розпорядженням селищного голови № 83-к/тр ОСОБА_1 був звільнений з посади керівника КП «АКВА» на підставі пункту 3 статті 40 КзПП за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором і отримав право звернутися до центру зайнятості для пошуку підходящої роботи та отримання страхових виплат.

Відповідно до ч. 2 статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених, зокрема, пунктами 3 статті 40 Кодексу законів про працю України, мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття постановою від 15.12.2017 р. №149 (зареєстрована в Мін`юсті від 29.12.2017 р. за №1577/31445 встановив з 1 січня 2018 року мінімальний розмір допомоги по безробіттю для осіб, зазначених у ч. 2, статті 22 та ч. З статті 23 вищевказаного Закону, на рівні 544 гривні.

Тривалість виплати допомоги по безробіттю скорочується на строк 90 календарних днів у разі звільнення з останнього місця роботи з підстав, передбачених пунктом 3 статті 40 Кодексу законів про працю України (Далі- КЗпП).

Тому, навіть якщо припустити, що після звільнення ОСОБА_1 не працевлаштувався б, підставою його поновлення на роботі було б рішення суду і підставою припинення реєстрації безробітного та виплат було б рішення суду, а не заява ОСОБА_2 , то Фонд отримав би право стягувати з Шевченківської селищної ради як з роботодавця, суму страхових коштів, які були сплачені ОСОБА_1 виходячи з мінімального розміру.

Однак, з наданих суду доказів вбачається, що своїм правом ОСОБА_1 не скористався та після звільнення з КП «АКВА», не звернувся до центру зайнятості і на облік не став, а знайшов іншого роботодавця та а уклав договір підряду на виконання робіт з іншим роботодавцем - ТОВ ЕТЦ «ІКАР» з 24.09.2018 по 27.09.2018 року. Причиною припинення останнього виду зайнятості в картці зазначена ст. 846 ЦКУ - в зв`язку з закінченням строку виконання робіт, встановленому в договорі підряду, що дало можливість отримувати ОСОБА_1 допомогу по безробіттю із розрахунку максимального розміру.

Тому твердженням позивача про те, що «...внаслідок звільнення з незалежних від нього причин, ОСОБА_1 втратив роботу і змушений був стати на облік як безробітний.» суд вважає безпідставним, оскільки ОСОБА_1 став на облік у центр зайнятості по причині закінчення договору цивільно - правового характеру, який був укладений ним на певний строк.

Причинно-наслідковий зв`язок між розпорядженням селищного голови про звільнення ОСОБА_1 та його зверненням до центру зайнятості і виплатою допомоги відсутній, оскільки останнє місце роботи ОСОБА_1 - ТОВ ЕТЦ «ІКАР», а не селищна рада.

Отже, для набуття права центром зайнятості на утримання коштів з селищної ради потрібно було б виконання таких умов:

Звільнення ОСОБА_1 розпорядженням селищного голови на підставі ч. З ст. 40 КЗпП;

Звернення ОСОБА_1 до центру зайнятості;

Отримання Довгалем статусу безробітного і призначення допомоги, виходячи з мінімального розміру 544 грн./ міс. (ч. 2, ч. 4 ст. 22 та ч. З ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття). Такі накази були прийняті центром зайнятості, але відмінені (витяг з наказів від 16.11.2018);

Наявність судового рішення про визнання розпорядження про звільнення ОСОБА_1 незаконним та поновлення його на роботі, яке набрало законної сили (в даному випадку таке рішення відсутнє);

Припинення центром зайнятості реєстрації ОСОБА_1 з дня поновлення безробітного на роботі за рішенням суду, що набуло законної сили. (абз. 10 пп. 1 п. 37 Порядку, пп.2 п.1 ст. 45 ЗУ «Про зайнятість населення»);

Припинення виплати допомоги по безробіттю внаслідок поновлення безробітного на роботі за рішенням суду (пп.2 п.1 ст. 31 Закон України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття)

Набуття права на стягнення коштів з селищної ради на підставі ч. 4 статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Однак в даному спірному випадку суд не вбачає виникнення у позивача права на утримання коштів із селищної ради, оскільки, звільнення ОСОБА_1 було за розпорядженням селищного голови на підставі ч. З ст. 40 КЗпП; наявне подальше працевлаштування ОСОБА_1 до іншого роботодавця - ТОВ ЕТЦ «ІКАР» та закінчення строку договору з ТОВ ЕТЦ «ІКАР»; отримання Довгалем статусу безробітного саме в зв`язку з закінченням і призначення допомоги, виходячи з максимального розміру і страхового стажу; подання заяви безробітним про зняття з обліку від 15.11.2018 р.; припинення центром зайнятості реєстрації відповідно до заяви ОСОБА_1 абз.17 пп.1 п.37 Порядку з 01.10.2018 та припинення виплати допомоги по безробіттю в зв`язку з поданням безробітним особисто письмової заяви про зняття його з реєстрації (пп.10 п. 1 ст. 31 ЗУ Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття).

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка набула чинності 15.12.2017р.) встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та безпідставними та не підлягають задоволенню.

Враховуючи відсутність у даній справі підстав для задоволення позову, судові витрати покладаються судом на позивача.

За таких обставин, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 5, 20, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, 130, 185, ст. ст. 236-239 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові Харківського обласного центру зайнятості до Шевченківської селищної ради Шевченківського району Харківської області відмовити повністю.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Позивач - Харківський обласний центр зайнятості (61068, м. Харків, вул. Броненосця Потьомкін, 1 А, код 03491277, р/р НОМЕР_2 ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011).

Відповідач - Шевченківська селищна рада Шевченківського району Харківської області (63601, Харківська область, смт. Шевченкове, вул. Центральна, 9, код 04400156).

Повне рішення складено "29" серпня 2019 р.

Суддя С.А. Прохоров