ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2019 р. Справа № 922/1935/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Косенко К.Д.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтавський автоагрегатний завод", м. Полтава
до Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова", м. Харків
про стягнення 201854,07 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Дробот Р.Д. (довіреність б/н від 12.04.2019);

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Полтавський автоагрегатний завод", м. Полтава (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова", м. Харків (далі за текстом - відповідача) 201854,07 грн., з яких:

191027,70 грн. основного боргу;

2669,00 грн. 3% річних;

8157,37 грн. інфляційних.

Позов обґрунтовано з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору постачання № 19/38/3751-ХКБМ від 30.05.2017 щодо своєчасного та повного проведення розрахунків за отриманий товар.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.06.2019 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено розгляд справи по суті на 15.07.2019.

У судовому засіданні 15.07.2019 оголошено перерву до 19.08.2019, за відповідним клопотання представника відповідача.

В процесі розгляду справи відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву у порядку та строки, встановлені ухвалою господарського суду Харківської області від 19.06.2019.

На судове засідання 19.08.2019 прибув представник позивача, який просить суд позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання 19.08.2019 свого уповноваженого представника не направив, про причини неприбуття суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки неявка на судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи документами, як це передбачено ст. 202 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 30.05.2017 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір постачання № 19/38/3751- ХКБМ (далі за текстом - договір; а. с. 14-15), за умовами якого постачальник зобов`язується виготовити та передати у власність покупця на протязі терміну дії договору продукцію згідно специфікацій (додаток № 1, № 2), які є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити її на умовах даного договору.

За умовами п. п. 3.2-3.3 договору покупець здійснює оплату тільки після отримання від постачальника рахунку на всю суму продукції відповідно до специфікацій (додаток № 1, № 2). Термін оплати продукції зазначається у рахунку на оплату. У разі здійснення оплати після закінчення дії рахунку або без виставленого рахунку, продукція буде відвантажуватись по цінам, діючим на момент зарахування коштів на поточний рахунок постачальника.

Загальна сума договору складає 348728,28 грн.

Відповідно до п. 4.1 договору покупець здійснює 50% попередню оплату на рахунок постачальника згідно строків, вказаних у рахунку на оплату. Остаточний розрахунок за отриману продукцію здійснюється 15-ти денний термін після відвантаження продукції зі складу постачальника. Датою здійснення платежу приймається дата надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Згідно з п. 5.1 договору продукція постачається впродовж 20 днів з моменту надходження попередньої оплати згідно п. 4.1 цього договору.

Пунктом 7 договору передбачено, що останній набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором.

Матеріали справи свідчать про те, що на виконання відповідачем умов договору щодо проведення попередньої оплати позивач виставив останньому до сплати рахунки № 179 від 02.10.2017 на суму 259893,72 грн., № 180 від 02.10.2017 на суму 88834,56 грн. Однак, відповідач дані рахунки в передбачений договором строк не оплатив.

Позивач виставив відповідачу на оплату додатковий рахунок № 83 від 29.05.2018 на суму 16219,92 грн.

Як зазначає позивач, лише 08.11.2018 відповідачем на виконання умов договору перераховано йому 173920,50 грн. в якості передоплати.

Матеріали справи також свідчать, що на виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 364948,20 грн. (в т.ч. ПДВ), що підтверджується розпорядженням на відвантаження № 783 від 29.11.2018 та актом прийому-передачі № 1 від 29.11.2018 (а. с. 19-20).

Однак, за отриманий товар відповідач не розрахувався у повному обсязі, у зв`язку з чим станом на момент винесення даного судового рішення має борг перед позивачем в сумі 191027,70 грн. Зазначені обставини визнані представником відповідача в процесі розгляду даної справи визнаються в судовому засіданні 15.07.2019.

Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язань, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нарахував до стягнення з відповідача 2669,00 грн. 3% річних та 8157,37 грн. інфляційних за період прострочення з 15.12.2018 по 03.06.2019.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів ст. ст. 691, 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за поставлений товар у сумі 191027,70 грн. підтверджується матеріалами справи та визнається самим відповідачем. Строк виконання зобов`язань з її оплати визначено пунктом 4.1 договору, та є таким, що настав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в зазначеній частині, та стягнення з відповідача на користь позивача 191027,70 грн. заборгованості за отриманий товар.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Факт прострочення відповідачем виконання зобов`язань з оплати отриманого товару підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується.

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 ЦК України надає право позивачу на нарахування інфляційних та 3% річних за таке прострочення.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних та річних, суд констатує його часткову арифметичну невірність.

Однак, з огляду на те, що за змістом ст. 14 ГПК України формування позовних вимог є диспозитивним правом особи, яка звернулася до суду з відповідним позовом, а суд розглядає справу в межах заявлених нею вимог, в даному випадку суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2669,00 грн. 3% річних та 8157,37 грн. інфляційних за період прострочення з 15.12.2018 по 03.06.2019.

Крім того, з урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 1921,00 грн.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова" (адреса: 61001, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 126; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтавський автоагрегатний завод" (адреса: 36009, м. Полтава, вул. Зінківська, буд. 57; ):

191027,70 грн. основного боргу;

2669,00 грн. 3% річних;

8157,37 грн. інфляційних;

1921,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "20" серпня 2019 р.

Суддя О.І. Байбак