ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19.08.2019 р. Справа № 914/1652/19

Суддя Господарського суду Львівської області Гоменюк З.П., розглянувши

заяву Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», м.Львів

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з фізичної особи-підприємця Павлеси Надії Степанівни, м.Львів 13699,30 грн заборгованості за спожиту теплову енергію за договором №1962/А про постачання теплової енергії в гарячій воді від 23.11.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла заява Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з фізичної особи-підприємця Павлеси Надії Степанівни 13699,30 грн заборгованості за спожиту теплову енергію за договором №1962/А про постачання теплової енергії в гарячій воді від 23.11.2016 р.

Розглянувши заяву та додані до неї документи, господарський суд дійшов висновку про необхідність відмовити у видачі судового наказу з огляду на таке.

Частиною 3 статті 147 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці.

У заяві про видачу судового наказу боржником вказано фізичну особу-підприємця Павлесу Надію Степанівну при цьому до заяви долучено договір №1962/А про постачання теплової енергії в гарячій воді від 23.11.2016 р., відповідно до умов якого споживачем є Павлеса Надія Степанівна, а не фізична особа-підприємець Павлеса Надія Степанівна

У графі «Юридичні адреси сторін та платіжні реквізити» вказаного договору також зазначено, що споживачем є Павлеса Надія Степанівна без вказівки на її статус підприємця. Із змісту договору не випливає, що такий було укладено фізичною особою-підприємцем або у звязку із здійсненням господарської діяльності.

Суд вважає, що сама лише наявність у фізичної особи статусу підприємця не обовязково свідчить про те, що така особа діє як фізична особа-підприємець у всіх правововідносинах, в які вона вступає, та при укладенні нею всіх договорів.

Враховуючи вказані обставини, суд дійшов висновку, що заява про видачу судового наказу не відповідає вимогам ч.3 ст.147 ГПК України.

Крім того, у п.2 ч.2 ст.150 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у заяві повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника.

Розглянувши подані матеріали, суд встановив, що заявником порушено наведені вимоги, а саме не вказано ідентифікаційного коду боржника фізичної особи-підприємця Павлеси Надії Степанівни.

При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу заявника на те, що однією з вимог статті 155 Господарського процесуального кодексу України є зазначення у судовому наказі ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України стягувача та боржника.

Статтею 152 Господарського процесуального кодексу України передбачено підстави для відмови у видачі судового наказу. Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу, а відповідно до п.4. ч.1 вказаної статті якщо наявні обставини, зазначені у частині 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України (заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства).

Таким чином, суд вважає, що позивачем не дотримано вимог Господарського процесуального кодексу України, які ставляться до заяви про видачу судового наказу, а тому у його видачі слід відмовити.

Суд розяснює заявнику, що відповідно до ст.153 ГПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст. ст. 147, 150, 152, 153, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Львівському міському комунальному підприємству «Львівтеплоенерго» у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з фізичної особи-підприємця Павлеси Надії Степанівни 13699,30 грн заборгованості за спожиту теплову енергію за договором №1962/А про постачання теплової енергії в гарячій воді від 23.11.2016 р.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та в строки, передбачені ст.ст. 254-257 ГПК України.

Суддя Гоменюк З.П.