ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/1345/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Пустоваловій І.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації, смт. Хорошеве
про стягнення 728992,10 грн.
за участю представників:

позивача - не з`явився

відповідача - Мартиненко О.С.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача боргу у загальній сумі 728992,10 грн., у тому числі: основний борг у сумі 504315,29 грн.; пеня у сумі 80993,90 грн.; 3% річних у сумі 33497,91 грн.; інфляційні втрати у сумі 110185,00 грн. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати, а саме 10934,00 грн. сплаченого судового збору та інші витрати, пов`язані з розглядом даної справи.

В обґрунтування позову позивач вказує, що відповідачем були порушені умови договору № 2596/1617-БО-32 постачання природного газу щодо своєчасної оплати переданого газу за даним договором.

Ухвалою суду від 08.05.2019 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін, призначено підготовче засідання.

Відповідач 07.06.2019 за вх.№ 13971 надав відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити позивачу в частині задоволення вимог про стягнення з відповідача пені за договором № 2596/1617-БО-32 від 31.10.2016 в розмірі 80993,90грн. При цьому, відповідач вказував, що він не розрахувався лише за лютий 2017 року, у зв`язку з чим, у відповідача виник борг в розмірі 504315,29 грн. У зв`язку з тим, що п.10.3. договору № 2596/1617-БО-32 від 31.10.2016 втратив свою дію 31.03.2017, при притягненні боржника до відповідальності за порушення умов вищезазначеного договору слід застосовувати строк позовної давності, який визначений Цивільним кодексом України.

13.06.2019, без виходу до нарадчої кімнати, судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про продовження строку підготовчого засідання на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 16.07.2019 о 10:30.

16.07.2019, без виходу до нарадчої кімнати, судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 26.07.2019 о 11:00.

26.07.2019 судом розгляд справи було відкладено на 20.08.2019 о 09:15.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.08.2019 проти задоволення позову заперечував в частині стягнення пені за договором № 2596/1617-БО-32 від 31.10.2016 в розмірі 80993,90 грн.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

31 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (потачальник) та Комунальним підприємством теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації (споживач) був укладений договір № 2569/1617-БО-32 постачання природного газу (надалі - договір).

Також, між сторонами були укладені наступні додаткові угоди до договору: №1 від 31.10.2016, № 2 від 22.11.2016, № 3 від 30.12.2016 та № 4 від 23.01.2017.

Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов`язувався поставити споживачеві у 2016 - 2017 роках природний газ, а споживач зобов`язувався оплатити його на умовах цього договору.

Згідно п.1.2. договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Як, вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 2941252,55 грн., що підтверджується наступними актами приймання-передачі природного газу:

- від 31.10.2016 р. за жовтень 2016 р. на суму 242863,63 грн.;

- від 30.11.2016 р. за листопад 2016 р. на суму 619757,09 грн.;

- від 31.12.2016 р. за грудень 2016 р. на суму 732496,26 грн.;

- від 31.01.2017 р. за січень 2017 р. на суму 841820,28 грн.;

- від 28.02.2017 р. за лютий 2017 р. на суму 504315,29 грн.

З довідки по операціях за договором № 2569/1617-БО-32 та сальдо по підприємству відповідача за період з 01.10.2016 по 31.01.2019 вбачається, що у відповідача наявна заборгованість за договором у розмірі 504315,29 грн. та ним були порушені умови договору щодо своєчасної оплати переданого газу за даним договором.

Відповідно до пункту 6.1 договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно позову позивач зазначає, що відповідачем розрахунки за поставлений природний газ проводились з порушенням п. 6.1. договору.

Пунктом 8.2. договору було передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 10.3. договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Згідно частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на наведені норми законодавства, та враховуючи те, що п. 10.3. договору був передбачений строк тривалістю у 5 (п`ять) років, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, інфляційних нарахувань, відсотків річних, суд прийшов до висновку, що позивач не пропустив строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача пені у сумі 80993,90 грн.

Таким чином, заява відповідача про застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення пені підлягає відхиленню.

На підставі викладеного, з огляду на умови договору, враховуючи розрахунок позивача штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних за договором, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується ст. 129 ГПК України, у зв`язку з чим судовий збір у розмірі 10934,90 грн. покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації (62466, Харківська область, Харківський район, смт. Хорошеве, вул. Горького, 1, ідентифікаційний код 33561415) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) основний борг у сумі 504315,29 грн.; пеню у сумі 80993,90 грн.; 3% річних у сумі 33497,91 грн.; інфляційні втрати у сумі 110185,00 грн. та судовий збір у розмірі 10934,90 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Позивач - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720).

Відповідач - Комунальне підприємство теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації (62466, Харківська область, Харківський район, смт. Хорошеве, вул. Горького, 1, ідентифікаційний код 33561415).

Повне рішення складено "27" серпня 2019 р.

Суддя А.М. Буракова