ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2019 р. Справа №909/15/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Кравчук Н.М.

Орищин Г.В.

при секретарі Н. Кишенюк

за участю представників сторін:

від позивача: Блажевський П.І.-адвокат, представляє інтереси на підставі довіреності №02-03/354 від 13.06.19;

від відповідача: Карпов В.С.-директор, посвідчення №229840214 від 08.06.16;

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" б/н від.12.06.2019 (Вх. ЗАГС№ 01-05/2289/19 від 21.06.2019)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.04.2019 (суддя Шкіндер П.А., повний текст рішення складено 13.05.2019, м. Івано-Франківськ)

у справі №909/15/19

за позовом: Акціонерного товариства "Укрсоцбанк", м.Київ,

до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Аркона" , м.Коломия, Івано-Франківська область

про стягнення заборгованості в сумі 678 994,35 грн.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 23.04.2019 у справі №909/15/19 (суддя Шкіндер П.А.) в позові Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аркона" про стягнення заборгованості в сумі 678 994,35 грн. відмовлено повністю.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про сплив позовної давності за вимогами Акціонерного товариства "Укрсоцбанк", яку застосовано за заявою відповідача. В свою чергу позивачем не було наведено жодних інших причин поважності чи наявності обставин, які з обєктивних, незалежних від нього підстав унеможливили або істотно утруднювали подання позову у період з 23.10.13 по 23.10.16.

Не погоджуючись з даним рішення, позивач подав до Західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.04.2019 у справі № 909/15/19 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити повністю, посилаючись, зокрема, на те, що дане рішення є незаконне, винесене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Підставами для скасування оскаржуваного рішення скаржник вважає наступні:

Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції неправомірно розглянуто справу та винесено рішення в судовому засіданні, яке було розпочато в 10:00 год. замість 11:00 год., у звязку із чим суд позбавив позивача можливості заявити клопотання про оголошення перерви з метою долучення доказів, а саме відповідь Вищого господарського суду України від 18.04.19, яке останній отримав 23.04.19 про те, що справа №910/8043/14 (про скасування рішення Третейського суду про стягнення заборгованості) була допущена до розгляду у Верховному суді України згідно ухвали ВГСУ від 16.02.15, і 08.04.15 Верховний суд України виніс постанову, якою відмовив у задоволення заяви про перегляд постанови ВГСУ від 15.10.14.

Окрім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги те, що позовна давність зі стягнення заборгованості за кредитним договором № 355-24/2-042, укладеним між сторонами спору, перервалась у спосіб, передбачений ч.ч.1,2 ст.264 ЦК України.

Наводить скаржник і інші доводи, що є, на його думку, підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.06.2019 справу №909/15/19 призначено судді-доповідачу Галушко Н.А., суддям Кравчук Н.М. та Орищин Г.В..

Ухвалою суду від 24.06.19 поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.04.2019, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укрсоцбанк", встановлено відповідачу строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою суду від 01.07.19 розгляд справи №909/15/19 призначено на 13.08.19.

В судове засідання 13.08.19 представник апелянта зявився, подану апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, надав усні пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у поданому письмовому відзиві на неї (вих № 25 від 11.07.19).

Окрім того, представником відповідача подано заяву про залишення апеляційної скарги без руху (вих. №52 від 12.08.19), оскільки така подана без додержання вимог ст.ст.162,164,172 ГПК України. Також відповідач наголосив на тому, що судом проігноровано подане заперечення проти відкриття апеляційного провадження у даній справі яке було подано останнім 01.07.19.

Згідно ст. 262 Господарського процесуального кодексу України про відкриття апеляційного провадження у справі суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу.

До відкриття апеляційного провадження учасники справи мають право подати заперечення проти відкриття апеляційного провадження. Питання про відкриття апеляційного провадження у справі вирішується не пізніше п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або заяви про усунення недоліків, поданої у порядку, передбаченому статтею 260 цього Кодексу.

Ухвалою суду від 24.06.19 після перевірки матеріалів апеляційної скарги встановлено, що скарга за формою і змістом відповідає вимогам, установленим статтею 258 ГПК України, з урахуванням при цьому поважність причин пропуску строку на оскарження, перевірши доводи, викладені у клопотанні, оцінивши докази, надані скаржником на підтвердження обєктивної неможливості своєчасного вчинення таких процесуальних дій, а також врахувавши наскільки суттєво було пропущено встановлений законом строк, поновлено пропущений строк на оскарження рішення суду від 23.04.19 та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укрсоцбанк". (Аналогічної позиція потримується також Верховний суд у своїй постанові від 15.08.19 у справі № 909/548/16).

Окрім того, відповідачем заперечення проти відкриття апеляційного провадження подане всупер встановленим ст.260 ГПК України строкам, а саме 01.07.19, тоді як ухвалу про відкриття апеляційного провадження у справі №909/15/19 прийнято 24.06.19.

Отже, беручи до уваги вищенаведене, підстав для прийняття рішення щодо залишення апеляційної скарги без руху, визначені статтями 260, 261 ГПК України, колегією суддів не вбачаються.

Також представником відповідача подано заву про закриття апеляційного провадження (вих №53 від 12.08.19) у звязку із тим, що, на думку заявника, апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Однак, колегія суддів не погоджується із такими твердженнями заявника, вважає їх помилковими, оскільки долучена до апеляційної скарги копія довіреності на імя ОСОБА_1 на представництво інтересів Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" та копія свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю відповідають вимогам ст.60, 61 ГПК України, засвідчені належним чином із зазначенням слів ,,Згідно із оригіналом, а також дати засвідчення копії.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне:

За встановленими судом першої інстанції та неоспореними обставинами вбачається, що 18 жовтня 2006 року АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор) в особі начальника Коломийського відділення Івано-Франківської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» та ТзОВ «Аркона» (позичальник) укладено договір кредиту № 355/24/2-042 (далі договір), відповідно до п.1.1 якого кредитор зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, у сумі 423062, 00 грн зі сплатою 17, 5 % річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеними Тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в додатку 1 до цього договору, що є його невідємною складовою частиною. Графік погашення суми основної заборгованості відображено в п. 1.1. договору, а кінцевим терміном повернення заборгованості визначено 10.10.2013.

Загальними Зборами Акціонерів 26 квітня 2018 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства з публічного на приватне та зміну найменування (назви) Банку з ПАТ "Укрсоцбанк" на АТ "Укрсоцбанк", який є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ "Укрсоцбанк".

Кредит надається позичальнику для придбання 3-х кімнатної квартири загальною площею 106, 68 кв.м. в житловому будинку на діл. 1 у 3-му мікрорайоні м/ж Позняки у Дарницькому районі м. Києва по договору №КНТР-012192/кВ від 19.09.2006, укладеного з КУП «Фінансова компанія «Житлоінвест» (п. 1.2 договору).

Пунктом 3.3.5. Кредитного договору передбачено - позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитору проценти в порядку визначеному п.2.5., 2.7.-2.10. цього договору.

Згідно п. 7.3. кредитного договору - цей договір набирає чинності з дати його укладення, та діє до остаточного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

Сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті Кредиту щомісячно не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем, за який нараховано проценти, а також в день повернення заборгованості за Кредитом в повній сумі.

Нарахування та сплата процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом.

Згідно п. 2.4. - 2.6 кредитного договору - Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно у останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день повернення заборгованості в повній сумі.

Відповідно до положень Кредитного договору видача кредиту проводиться меморіальним ордером з позичкового рахунку № НОМЕР_1 в Коломийському відділенні АКБ ""Укрсоцбанк». Моментом надання кредиту вважається день першої оплати розрахункових і документів з позичкового рахунку в повній або частковій сумі кредиту (п. 2.1-2.2 Договору).

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті наданого кредиту, щомісячно, в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також і день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі (п. 2.4 Договору)

Згідно п. 2.5 Договору, сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно не пізніше 5 (п`ятого) числа місяця, наступного за місяцем, за який нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі, на рахунок № НОМЕР_2 .

Відповідно до п. 2.10 Договору, погашення заборгованості позичальника за цим договором здійснюється в наступній черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами; прострочена заборгованість за Кредитом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за Кредитом; прострочені комісії; строкові комісії; пеня за порушення строків повернення Кредиту та сплати процентів; штрафні санкції.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи копії Меморіального ордеру № 01-003 від 18.10.2006 року, судом першої інстанції підставно встановлено, що свої зобов`язання за Кредитним договором Позивач виконав, надавши грошові кошти відповідачу.

ПАТ «Укрсоцбанк» надіслав ТОВ «Аркона» Вимогу №21/45-05/67-126 від 06.04.2010 року про дострокове погашення кредиту.

У порушення умов Договору, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 26.11.2018 року позивачем нарахована заборгованість у розмірі 678 994,35 грн. Доказів погашення заборгованості відповідач не подав.

Крім того, до Господарського суду Івано-Франківської області подано Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" в особі Івано-Франківського відділення ПАТ "Укрсоцбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аркона" позов про звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Галян Г.М. від 28.11.2008 р., а саме: трьохкімнатну квартиру № АДРЕСА_1 належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Аркона" на підставі Свідоцтва про право власності від 20.11.2007 р. для погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" по Договору кредиту № 355-24/2-042 від 18.10.2006 р. яка станом на 12.11.2014 р. становить 667 989,94 грн. з них: заборгованість по кредиту - 272 663,80 грн.; заборгованість по відсотках - 238 795,36 грн.; заборгованість по комісії - 20 396,51 грн.; пеня - 58 258,08 грн.; інфляційні витрати - 77 876,19 грн. та встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за стартовою ціною згідно експертної оцінки суб`єкта оціночної діяльності. Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 15.04.2015 у справі № 909/1426/14 провадження припинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Львівський апеляційний господарський суд постановою від 30 червня 2015 року, залишеною без змін постановою Вищим господарським судом України скасував ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2015 року, справу №909/1426/14 передав на розгляд господарського суду Івано-Франківської області. Суд прийняв нове рішення: відмовити Публічному акціонерному товариству "Укрсоцбанк" у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором, а саме: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 належить ТзОВ «Аркона» на підставі Свідоцтва про право власності від 20.11.2007р.

Крім того, 08.02.2011 року позивач подав до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків позовну заяву про стягнення заборгованості з ТзОВ «Аркона»; ТзОВ "Аркона" 21 вересня 2012 року та 23 жовтня 2013 року подавала заяви ПАТ "Укрсоцбанк", у яких визнавало заборгованість за кредитним договором №355-24/2-042 і просило надати дозвіл на продаж предмета іпотеки для погашення заборгованості за договором кредиту №355-24/2-042.

15.10.2014 року Вищий господарський суд України виніс постанову, якою постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.08.2014 року скасовано, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.06.2014 року залишено в силі.

Позивач вказує, що змушений був вживати додаткові дії щодо захисту свого порушеного права а тому звернувся до суду 24.12.2014 року із позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки. Постановою Апеляційного господарського суду 13.12.2017 року в позові було відмовлено, а ухвалою Верховного Суду від 06.12.2018 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження по справі.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Судом першої інстанції підставно встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір № 355-24/2-042 від 18.10.2006, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 423062,00грн., що підтверджується меморіальним ордером №01-003 від 18.10.2006року та платіжним дорученням № 2524 від 18.10.2006.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

При розляді даної справи в суді першої інстанції Відповідач зазначив про пропущення позивачем строку позовної давності.

За приписами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦКУ).

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) -ст.266 ЦКУ.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі -Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те що право на позов щодо стягнення суми заборгованості по кредиту (в т.ч. і дострокового стягнення) виникло у Позивача саме з 07 травня 2010 року і відповідно саме з даної дати починає перебіг строку позовної давності.

Позивач 06.04.2010 надіслав ТОВ «Аркона» Вимогу №21/45-05/67-126 від 06.04.2010 року про дострокове погашення кредиту.

Відповідно, позивач скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України, і змінив строк виконання зобов`язань за кредитним договором, направив на адресу позичальника вимогу про дострокове стягнення всієї суми боргу за кредитним договором (кредиту, відсотків, комісії) протягом 30-ти календарних днів та попередив, що у випадку відмови виконати вимогу банку, останнім буде вжито заходів задоволення вимог кредитора в порядку встановленому чинним законодавством України.

Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов`язання відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника. (Аналогічну позицію Верховний Суд України виклав у своїх постановах від 02.12.2015 року у справі № 6-1349цс15, від 27.01.2016 року у справі № 6-990цс15)

Таким чином, право на позов щодо стягнення суми заборгованості по кредиту (в т.ч. і дострокового стягнення) виникло у позивача саме з 07 травня 2010 року і відповідно саме з даної дати починає перебіг строку позовної давності, що відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України є початком перебігу позовної давності вимог позивача до відповідача у справі - №909/15/19.

Позивач звернувся з позовом до ТОВ «Аркона» 31.12.2018, тобто з пропуском строку позовної давності, який передбачений ст. 257 ЦК України.

Суд першої інстанції дійшов підставного висновку про те, що пред`явлення 31.12.2014 позивачем позову до відповідача, як іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки не вплинуло на перебіг строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивачем не доведено, що відповідач під час перебігу строку позовної давності за цими вимогами вчинив дії про визнання обов`язку виконання зобов`язання за кредитним договором.

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що наслідком спливу позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким Позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до відповідача, з вимогами про стягнення заборгованості.

Посилання апелянта на те, що станом на 24.12.2014 року (дата подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки) позовна давність не сплила, а отже на думку останнього пред`явлення 24.12.2014 позову перервало позовну давність відповідно до ст.264 ЦК України, колегією суддів не береться до уваги, оскільки пред`явлення позивачем 24.12.2014 позову до ТОВ «Аркона», як іпотекодавця (справа Господарського суду Івано-Франківської області № 909/1426/14) не вплинуло на перебіг строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Норма ч. 2 ст. 264 ЦК України визначає підставою для переривання перебігу позовної давності пред`явлення позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Предметом спору є різні самостійні договірні відносини: між кредитором і боржником - за кредитним договором; між кредитором і іпотекодавцем - за відповідним договором іпотеки, або ж ці відносини можуть врегульовуватись одним кредитним договором, що не змінює суті окремих договірних відносин (такої правової позиції дотримується Верховний Суд України, викладеної в Узагальненнях судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин від 07.10.2010 р.).

Як вбачається із матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції позивач пред`явив 24.12.2014 позов до ТОВ «Аркона» про звернення стягнення на предмет іпотеки, а з позовом про стягнення заборгованості (справа №909/15/19) звернувся 31.12.2018 (ухвала про відкриття провадження у справі №909/15/19 від 03.01.2019). Таким чином на момент пред`явлення позову у справі №909/15/19 (31.12.2018року) сплив трирічний строк позовної давності.

Твердження позивача, що в даній справі строк позовної давності станом на 24.12.2014 року не був пропущений, а починаючи із вказаної дати і по 06.12.2018 року такий пропущено з поважних причин, адже позивач не безпідставно вважав своє право захищеним до поки не було відмовлено в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, отже є усі підстави для захисту порушеного права позивача поза межами строку позовної давності, суд першої інстанції підставно не взяв до уваги, оскільки таке не ґрунтується на нормах чинного законодавства та суперечить фактичним обставинам справи.

Право може бути захищеним лише при ухвалені рішення про задоволення позову. Пред`явлення позову не свідчить, що право захищене. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 у справі № 909/1426/14 скасовано рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.11.2016.

Апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення (п.2 ст.103 ГПК України у редакції чинній до 15.12.2017). Відповідно до ст.105 ГПК України (в редакції чинній до 15.12.2017) постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що відмова у задоволенні позову не свідчить про поважність пропуску позовної давності.

Водночас, встановлення обставин, які свідчать про поважність причин пропуску позовної давності, здійснюється судом за загальними правилами доказування, визначеними процесуальним законом. Визначаючи поважною причину пропуску позовної давності, суд у своєму рішенні повинен послатися на відповідні докази. За законодавством поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторін, та пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення стороною у справі процесуальних дій. До поважних причин також слід віднести причини, за якими кредитор проявляв належну дбайливість про захист свого порушеного права, але не міг своєчасно заявити позов з причин, які від нього не залежать та не знаходилися під його контролем.

Пред`явивши до позичальника Вимогу №21/45-05/67-126 від 06.04.2010 року банк змінив строк дії кредитного договору на 07.05.2010.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи вищенаведене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Про припинення права кредитодавця на нарахування передбачених договором процентів за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України зазначено також у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, то засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

Беручи до уваги вищенаведене, положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Отже, проценти можуть нараховуватися в межах строку кредитування. (Наведений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18).

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що кредитодавець (позивач) не має права нараховувати проценти поза строком кредитування, тобто після 07.05.2010, а у позичальника відсутній обов`язок сплати таких процентів.

Щодо вимоги позивача визнати поважними причини пропуску строку позовної давності у справі № 909/15/19 та вимоги поновити АТ «Укрсоцбанк» строк позовної давності на звернення до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аркона» про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 355-24/2-042 від 18.10.2006 року, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що сплив позовної давності не припиняє зобов"язання і не є підставою для припинення самого права. Однак пропуск цього строку без поважних причин є підставою для відмови в позові (частина четверта статі 267 Цивільного кодексу України).

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п"ятої статті 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності.

При цьому закон не передбачає переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском позовної давності, тому дане питання віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір. Питання щодо поважності цих причин, тобто, наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Встановлення обставин, які свідчать про поважність причин пропуску позовної давності, здійснюється судом за загальними правилами доказування, визначеними процесуальним законом. Визначаючи поважною причину пропуску позовної давності, суд у своєму рішенні повинен послатися на відповідні докази. За законодавством поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторін, та пов`язані із дійсними істотним перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення стороною у справі процесуальних дій. До поважних причин також слід віднести причини, за якими кредитор проявляв належну дбайливість про захист свого порушеного права, але не міг своєчасно заявити позов з причин, які від нього не залежать та не знаходилися під його контролем.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Колегія суддів зазначає, що позивачем не наведено жодних інших причин поважності чи наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову у період з 23.10.2013 по 23.10.2016 .

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову за вимогами Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" у звязку із спливом позовної давності.

Щодо посилання апелянта на те, що судом першої інстанції неправомірно розглянуто справу та винесено рішення в судовому засіданні яке було розпочато в 10:00 год. замість 11:00 год. як було зазначено ухвалою суду від 05.04.19, є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається із протоколу судового засідання від 23.04.19 початок звукозапису по розгляду справи №909/15/19 розпочався об 11:00 год..

Апелянт зазначає, що мав намір заявити клопотання про оголошення перерви з метою долучення доказів, а саме відповіді Вищого господарського суду України від 18.04.19, яку останній отримав 23.04.19 про те, що справа №910/8043/14 (про скасування рішення Третейського суду про стягнення заборгованості) була допущена до розгляду у Верховному суді України згідно ухвали ВГСУ від 16.02.15, і 08.04.15 Верховний суд України виніс постанову, якою відмовив у задоволення заяви про перегляд постанови ВГСУ від 15.10.14. Однак, апелянт не зявився в судове засідання 23.04.19, хоч був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду спору, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленям про вручення поштового відправлення.

Твердження апелянта про те, що на його адресу не надходила ухвала Верховного суду України від 08.04.15 №910/8043/14 не береться судом до уваги, оскільки Акціонерне товариство "Укрсоцбанк" було стороною даної справи і не отримання зазначеної ухвали суду зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.04.2019 у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 277 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення господарського суду Івано-Франківської області від 23.04.2019 у даній справі в апеляційному порядку слід покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 129 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 282-284 ГПК України,-

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.04.2019 у справі № 909/15/19 залишити без змін, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" без задоволення.

2.Судовий збір за перегляд рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.04.2019 у справі № 909/15/19 в апеляційному порядку покласти на скаржника.

3.Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287,288 ГПК України.

Повний текст постанови складено і підписано 27 серпня 2019 року

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Кравчук Н.М.

суддя Орищин Г.В.