ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/11641/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Огородніка К. М. (головуючого), Банаська О. О., Ткаченко Н. Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транс-Інвест"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2019

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2019

у справі № 910/11641/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транс-Інвест"

до:

відповідача-1: фізична особа-підприємець Клименко Олег Анатолійович

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія Інтерсервіс"

про стягнення 134.635,92 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Транс-Інвест" (далі - ТзОВ "Компанія Транс-Інвест", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Клименкf Олега Анатолійовича (далі - ФОП Клименко О.А, відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія Інтерсервіс" (далі - ТзОВ «"Торгова компанія Інтерсервіс", відповідач 2) про стягнення солідарно грошових коштів в якості компенсації витрат за договором оренди техніки з екіпажем № 01-05/17 від 01.05.2017 в розмірі 134 635, 92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані недотриманням відповідачем-1 умов договору оренди техніки з екіпажем № 01-05/17 від 01.05.2017, а саме експлуатація транспортних засобів здійснювалася за рахунок позивача та останнім понесені витрати у розмірі 5879 літрів дизельного пального та 38 літрів мастила, що в грошовому еквіваленті становить 134 635, 92 грн.

З огляду на умови укладеного 02.05.2017 між позивачем та ТзОВ "Торгова компанія Інтерсервіс" договору поруки № 02/05-17, за яким відповідач-2 зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання відповідачем-1 своїх зобов`язань за договором оренди техніки з екіпажем № 01-05/17 від 01.05.2017р. та нести солідарну відповідальність за невиконання або неналежне виконання відповідачем-1 зобов`язань за договором, позивачем заявлено вимогу про солідарне стягнення з відповідачів грошових коштів у розмірі 134635, 92 грн.

2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 по справі №910/11641/18 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2019 рішення Господарського суду від 24.01.2019 залишено без змін.

Судові рішення обґрунтовані тим, що позивачем належними чином не доведено факт передання йому в оренду техніки з екіпажем саме у кількості 6 одиниць (як зазначено у позовній заяві) та не надано доказів фактично понесених витрат на дизельне пальне у розмірі 5879 літрів та мастило у розмірі 38 літрів.

Зважаючи на положення п. 1.2 договору поруки № 02/05-17 від 02.05.2017, відповідно до якого даною порукою забезпечуються зобов`язання боржника в межах суми 2 000,00 грн., визнано відсутність підстав для стягнення солідарно з відповідачів заборгованості у розмірі 134 635, 92 грн..

3. Короткий зміст вимог та доводи касаційної скарги

В касаційній скарзі ТзОВ "Компанія Транс-Інвест" просить постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 у справі № 910/11641/18 скасувати, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування посилається на порушення норм процесуального права щодо повного та всебічного дослідження обставин справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Суди зробили помилкові висновки щодо доказів фактичного виконання сторонами договору оренди, які протирічать позиції Верховного Суду у подібних правовідносинах,

Судами не були враховані та належним чином досліджені інші докази, які підтверджують передачу майна в оренду, зокрема, претензія-вимога від 14.02.2018, акти виконаних робіт та подорожні листи.

4. Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

Від відповідачів відзиви на касаційну скаргу не надійшли, що відповідно до положень частини 3 статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду судових рішень.

5. Фактичні обставини справи, встановлені судами

01.05.2017 між ФОП Клименко О.А . (далі - орендодавець) та ТзОВ «Компанія Транс-Інвест» (далі - орендар) укладено договір оренди техніки з екіпажем № 01-05/17, умовами якого передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове оплатне користування (оренду) наступні транспортні засоби з екіпажем, а саме: ТАТRA державний номер НОМЕР_1 ; ТАТRA державний номер НОМЕР_2 ; ТАТRA Т 815 державний номер НОМЕР_3 ; ТАТRA 815 державний номер НОМЕР_4 ; КРАЗ 6510 державний номер НОМЕР_5 ; КАМАЗ 35511 НОМЕР_6 ; Трактор Т-130 МГ-1 бульдозер, НОМЕР_17; КРАЗ автокран, державний номер НОМЕР_7 ; АТЛАС, екскаватор; ТАТRA державний номер НОМЕР_8 ; ТАТRA державний номер НОМЕР_9 ; АВТОСАМОСКИД ФАВ державний номер НОМЕР_10 ; АВТОСАМОСКИД ФАВ державний номер НОМЕР_11 ; АВТОСАМОСКИД ФАВ державний номер НОМЕР_12 ; АВТОСАМОСКИД ФАВ державний номер НОМЕР_12 ; АВТОСАМОСКИД НОВО державний номер НОМЕР_13 ; АВТОСАМОСКИД ФОТОН державний номер НОМЕР_14 ; АВТОСАМОСКИД МЗКТ державний номер НОМЕР_15 ; АВТОСАМОСКИД ХАНИЯ державний номер НОМЕР_16 ; АВТОКРАН КРАЯН державний номер НОМЕР_7 .

Відповідно до п. 1.2. договору, експлуатація, утримання і обслуговування технічних засобів, зазначених у п. 1.1. договору відповідно до їх цільового призначення, стандартів та технічних нормативів здійснюється персоналом (працівниками) орендодавця на його ризик і за його рахунок.

Згідно п. 2.1. договору, орендоване майно, зазначене у п. 1.1. договору є переданим орендодавцем і прийнятим орендарем в оренду за наявності акту приймання-передачі, підписаного у двох примірниках уповноваженими представниками сторін, який є невід`ємною частиною даного договору. Стан орендованого майна зазначається у вказаному акті.

Обов`язок зі складання акту приймання-передачі майна покладається на сторону, що здійснює передачу майна (п. 2.6. договору).

Цей договір діє з моменту його підписання сторонами по 31.12.2017р., а у частині взаєморозрахунків - до повного виконання. Зазначений строк може бути продовжений виключно за угодою сторін (п. 6.1. договору).

Додатком № 1 від 01.05.2017 до договору оренди техніки з екіпажем № 01-05/17 від 01.05.2017 сторони погодили перелік видів порушень та матеріальної відповідальності орендаря та орендодавця.

02.05.2017 між ТзОВ «Торгова компанія Інтерсервіс» (далі - поручитель) та ТзОВ «Компанія Транс-Інвест» (далі - кредитор) укладено договір поруки № 02/05-17, відповідно до якого за договором поруки поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання ФОП Клименко О.А. (далі - боржник) його зобов`язань перед кредитором за договором оренди техніки з екіпажем № 01-05/17 в частковому обсязі таких зобов`язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.

Сторони домовились, що даною порукою зобов`язання боржника, що виникнуть з договору оренди, забезпечуються лише частково, в межах суми, яка становить 2000,00 грн. (п. 1.2. договору).

Строк дії даного договору визначений моментом повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором (п. 6.2. договору).

Предметом даного позову є вимога про стягнення з відповідача 1 та відповідача 2 солідарно понесених витрат за договором оренди техніки від 01.05.2017 № 01-05/17 у розмірі 5879 літрів дизельного пального та 38 літрів мастила, що в грошовому еквіваленті становить 134635,92 грн., у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем-1 своїх зобов`язань за договором, оскільки експлуатація транспортних засобів здійснювалася за рахунок ТзОВ «Компанія Транс-Інвест», на підтвердження чого позивач надає подорожні листи, відповідні акти підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій з посиланням на норми права, яким керувався суд

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Частинами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Статтею 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Таким чином, при солідарній поруці кредитор наділяється правом самостійно вирішувати питання про те, до кого з них - боржника чи поручителя - чи до обох разом, в якій частині і в якій послідовності пред`являти свої вимоги.

Місцевий та апеляційний господарські суди, беручи до уваги підстави заявленого позову, з наведенням у оскаржуваних судових рішеннях необхідного мотивування, проаналізувавши умови укладених договорів, давши ретельну оцінку доводам і запереченням сторін та наявним доказам, встановивши відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження фактичної передачі зазначеної позивачем техніки в оренду за договором оренди техніки з екіпажем № 01-05/17 від 01.05.2017 та фактично понесених позивачем витрат на дизельне пальне у кількості 5879 літрів та мастило у кількості 38 літрів , дійшли висновків щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Надані позивачем в якості доказів на підтвердження своїх вимог претензія від 14.02.2018 та подорожні листи були досліджені судами попередніх інстанцій та відхилені, з огляду не зазначення в їх змісті факту передачі майна в оренду у зазначеній у позовній заяві кількості переданої техніки, а також використання зазначеного у позовній заяві розміру дизельного пального та мастил та їх вартості саме при виконання робіт за договором оренди техніки з екіпажем №01-05/17 від 01.05.2017.

Документи, які фактично підтверджують понесені позивачем витрати на дизельне пальне та мастила, як то платіжні доручення, виписки з банківського рахунку, фіскальні чеки, талони, відомості про відпуск нафтопродуктів, накладні, платіжні картки тощо, в матеріалах справи відсутні.

З урахуванням установлених судами обставин щодо недоведеності порушеного права позивача суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення грошових коштів в якості компенсації витрат за договором оренди техніки.

Аргументи ТзОв "Компанія Транс-Інвест", викладені в касаційній скарзі, не можуть братися до уваги, оскільки повторюють вимоги, викладені в апеляційній скарзі, які були розглянуті та спростовані судом апеляційної інстанції.

Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій правової позиції Верховного Суду України, оскільки у наведеній скаржником справі №925/1596/16 висновки суду стосувались зовсім інших правовідносин, за наявності в матеріалах справи інших (крім непідписаного сторонами акта приймання-передачі майна) доказів підтвердження виконання сторонами договору оренди.

7. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Переглядаючи, в межах свої повноважень, судові рішення у даній справі, Верховним Судом не встановлено будь-яких порушень балансу прийняття доводів сторін.

Під час касаційного розгляду Верховним Судом не встановлено порушення або неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права. Недоведеність скаржником (позивачем) у судах попередніх інстанцій тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, унеможливлює задоволення касаційної скарги, у зв`язку з чим її слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін за відсутності підстав для їх скасування.

8. Судові витрати

Оскільки суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається, судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на заявника касаційної скарги.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Транс-Інвест" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2019 у справі №910/11641/18 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Огороднік К.М.

Судді Банасько О.О.

Ткаченко Н.Г.