ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

30.08.2019 р. Справа № 914/1724/19

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «КТЛ Україна», м.Одеса

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Приватного підприємства «Агроінсайд» штрафу згідно пункту 6 мирової угоди у розмірі 30 000,00 грн., яка виникла у зв`язку з несвоєчасним погашенням заборгованості згідно пункту 4 мирової угоди від 05.12.2018 р. №914/1748/18 та стягнення судового збору згідно пункту 5 мирової угоди у розмірі 7 470,61 грн. та витрат по сплаті судового збору.

ВСТАНОВИВ:

22.08.2019 р. до Господарського суду Львівської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «КТЛ Україна» надійшла заява про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Приватного підприємства «Агроінсайд» штрафу згідно пункту 6 мирової угоди в сумі 30 000,00 грн., яка виникла у зв`язку з несвоєчасним погашенням заборгованості згідно пункту 4 мирової угоди від 05.12.2018 р. №914/1748/18 та стягнення судового збору згідно пункту 5 мирової угоди в сумі 7 470,61 грн. та витрат по сплаті судового збору.

Розглянувши подану Товариством з обмеженою відповідальністю «КТЛ Україна» заяву про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні.

При прийнятті ухвали суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 12 ГПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Статтею 148 ГПК України визначено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Так, судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Львівської області суду від 05.12.2018 р. у справі №914/1748/18 затверджено мирову угоду між сторонами, умови якої викладено у резолютивній частині вказаної ухвали.

У п.4 мирової угоди сторони погодили, що погашення суми повинне бути здійснене, не пізніше 28.02.2019 р., шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача наступними платежами: 50 000,00 грн. до 31.12.2018 р.; 50 000,00 грн. до 31.01.2018 р.; 55 596,67 до 28.02.2019 р.

У п.5 мирової угоди сторони передбачили сплату відповідачем у справі №914/1748/19 судового збору в сумі 7470,61 грн. до 31 січня 2019 р.

У п. 6 мирової угоди сторони встановили, що у випадку невиконання відповідачем грошових зобов`язань передбачених мировою угодою у строки визначені п.4 мирової угоди, відповідач повинен сплатити на користь позивача штраф у розмірі 30 000,00 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича від 24.07.2019 р. закінчено виконавче провадження у зв`язку із стягненням з боржника боргу по виконавчому документу.

ТОВ «КТЛ Україна» просить стягнути у наказному провадженні судовий збір в сумі 7470,61 грн. та 30 000,00 грн. штрафу за несвоєчасне погашення заборгованості.

Щодо стягнення судового збору в сумі 7470,61 грн. суд зазначає наступне.

Як вбачається з аналізу п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», ухвали у господарських справах підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГПК України, ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 3 ст. 193 ГПК України, у разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Суд звертає увагу заявника на те, що ухвала суду від 05.12.2018 р. у справі №914/1748/18 про затвердження мирової угоди є виконавчим документом, який набрав законної сили 05.12.2018 р. Умова щодо сплати судового збору в сумі 7470,61 грн. передбачена п.5 мирової угоди, відтак, заявнику слід подати ухвалу суду про затвердження мирової угоди від 05.12.2018 р. у справі №914/1748/18 до органів виконавчої служби для її примусового виконання в частині сплати 7470,61 грн. судового збору в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Щодо вимоги заявника про стягнення 30 000,00 грн. штрафу, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб ( ч. 1 ст. 148 ГПК України).

За положеннями ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Водночас, мирова угода - це договір, який укладається сторонами у добровільному порядку, з метою припинення спору у певній судовій справі, на умовах погоджених сторонами та затверджується судом. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт через самостійне (без державного втручання) врегулювання розбіжностей на погоджених ними умовах.

Мирова угода є одним із способів вирішення господарського спору, яка може стосуватися лише прав та обов`язків сторін щодо предмету позову. На відміну від звичайної угоди, мирова угода, що укладається в господарському процесі: укладається у формі та на умовах, передбачених самими сторонами, проте на умовах, що не суперечать діючому законодавству; підлягає затвердженню господарським судом; не лише змінює матеріально-правові відносини, а й припиняє процесуально-правові відносини; якщо мирова угода не виконується добровільно, вона виконується в порядку, встановленому для виконання судового акта. Умови мирової угоди можуть стосуватись лише предмету спору.

Мирова угода може бути укладена лише у справах позовного провадження. Виняток становлять справи про банкрутство, в яких інститут мирової угоди спеціально передбачений як судова процедура. Мирова угода набирає чинності з дня її затвердження господарським судом. Отже, само по собі існування мирової угоди, як окремого правочину неможливо. Господарським процесом передбачена обов`язковість затвердження такої угоди судом, про що вказано у відповідній ухвалі суду. Така ухвала господарського суду одночасно є виконавчим документом.

Вищевказане узгоджується з позицією Верховного суду України викладеною у постанові від 12.06.2018р у справі №908/1604/17.

З огляду на вищевикладене, мирову угоду не можна розглядати як договір у цивільно-правовому розумінні, оскільки порядок її укладення та затвердження регламентовано відповідними положеннями процесуального законодавства, відтак вимоги заявника про стягнення 30 000,00 грн. штрафу та 7 470,61 грн. судового збору згідно мирової угоди, не відповідає положенню ст.148 ГПК України.

Також слід зазначити, що штраф, за своєю правовою природою хоча й має грошовий характер, але не є основним зобов`язанням та являється видом штрафних санкцій, яку сторона зобов`язання сплачує у разі невиконання/неналежного виконання зобов`язань.

Суд роз`яснює заявнику про право на звернення за захистом порушеного права шляхом подання позову про стягнення 30 000,00 грн. штрафу до господарського суду у спрощеному позовному провадженні.

Враховуючи викладені вище обставини суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 151 ГПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Разом з тим, за приписами ч. 2 ст. 153 ГПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою.

Керуючись ст.ст.148, 151, 152, 153, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «КТЛ Україна» у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Приватного підприємства «Агроінсайд» штрафу згідно пункту 6 мирової угоди у розмірі 30 000,00 грн., яка виникла у зв`язку з несвоєчасним погашенням заборгованості згідно пункту 4 мирової угоди від 05.12.2018 р. №914/1748/18 та стягнення судового збору згідно пункту 5 мирової угоди у розмірі 7 470,61 грн.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню в апеляційному порядку, визначеному ст.ст. 255, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса сторінки суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію.

Суддя Сухович Ю.О.