ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1064/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Разюк Г.П., Богатиря К.В.

секретар судового засідання: Клименко О.В.

за участю представників учасників справи:

від Національного банку України, м. Київ - не з`явився;

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей", с. Лиманка Овідіопольського району Одеської області не з`явився;

від Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк, м. Київ - не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Національного банку України, м. Київ, Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м.Київ

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.10.2018 року про зупинення провадження та призначення експертизи, м. Одеса, головуючий суддя Лічман Л.В., судді Малярчук І.А., Волков Р.В., повний текст ухвали складено 05.10.2018 року

у справі № 916/1064/18

за позовом Національного банку України, м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей", с. Лиманка Овідіопольського району Одеської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк, м. Київ

про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та ухвали суду першої інстанції.

У червні 2018 року Національний банк України, м. Київ звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей", с. Лиманка Овідіопольського району Одеської області, в якій просив суд в рахунок погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» за кредитним договором від 02.10.2014 року № 54 (зі змінами та доповненнями) перед Національним банком України, в загальній сумі 856 944 000 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 07.10.2014 року № 107 укладеного між Національним банком України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гаджибей", посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. та зареєстрованим в реєстрі за № 4549, а саме на: земельну ділянку площею 8,5817 га (кадастровий номер НОМЕР_1 :01 НОМЕР_2 ) з місцем розташування: Одеська АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 », земельна ділянка 152, 153 АДРЕСА_4 154 АДРЕСА_4 155, 156, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 37; земельну ділянку площею 9,9995 га (кадастровий номер :01:002:0866) з місцем розташування: Одеська АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 », АДРЕСА_5 ділянка 157 АДРЕСА_6 159 АДРЕСА_4 160, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237; встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження»: земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:0865 за початковою ціною 8 829 000 грн. без ПДВ; земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:0866 за початковою ціною 10 288 000 грн. без ПДВ., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Позовні вимоги у справі обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 02.10.2014 року № 54, укладеним між позивачем та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» укладено іпотечний договір від 07.10.2014 року № 107, Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» свої зобов`язання за кредитним договором не виконані, в зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 856 944 000 грн., що і стало підставою для звернення позивача до іпотекодавця з відповідною вимогою.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.06.2018 року відкрито провадження у справі № 916/1064/18 та призначено справу до розгляду, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство Комерційний банк Приватбанк, м.Київ.

06.08.2018 року протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області справу № 916/1064/18 призначено до колегіального розгляду, в зв`язку з чим ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.08.2018 року (головуючий суддя Лічман Л.В., судді Малярчук І.А., Волков Р.В.) справу № 916/1064/18 прийнято до свого провадження колегією суддів.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.10.2018 року у справі №916/1064/18 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей", с.Лиманка Овідіопольського району Одеської області про призначення судової експертизи задоволено; призначено по справі № 916/1064/18 судову оціночну-земельну експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України; на вирішення експерта поставлено питання: «Яка ринкова вартість об`єкта нерухомості предмету іпотеки за іпотечним договором № 107 від 06.10.2014 року, укладеним між власником іпотекодавцем Товариством з обмеженою відповідальністю ,,ГАДЖИБЕЙ та іпотекодержателем Національним Банком України, а саме: земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 : НОМЕР_3 :002 НОМЕР_4 , площею 8,5817 га, цільове призначення: для будівництва, експлуатації об`єктів рекреаційно-оздоровчого призначення та обслуговування жителів територіальної громади Овідіопольського району, категорія земель: землі рекреаційного призначення, місце розташування: Одеська АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 152, 153, 154, 155, 156?».

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у справі наявний спір стосовно початкової вартості предмету іпотеки, на який позивач просить звернути стягнення, що потребує здійснення дослідження, проведеного особою, що володіє спеціальними знаннями, наданий позивачем Звіт про експертну грошову оцінку предмета іпотеки від 12.12.2017 року викликає сумніви щодо його правильності, а відповідач, що клопоче про призначення судової експертизи, самостійно надати висновок у строки, встановлені для подання доказів, не може через неможливість отримання ним необхідних для проведення експертизи матеріалів, що відповідає умовам п. 2 ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, тому суд, з метою повноти та всебічності дослідження обставин справи, з врахуванням дотримання принципу розумного строку, дійшов висновку про необхідність призначення експертизи та зупинення провадження у справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ з ухвалою суду не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.10.2018 року у справі № 916/1064/18 скасувати, справу № 916/1044/18 направити для продовження розгляду справи по суті до суду першої інстанції, а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права і неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, щодо зазначення судом першої інстанції, що з наявного у справі Звіту про експертну грошову оцінку предмета іпотеки від 12.12.2017 року не вбачається безпосередньо дослідження оцінщиком об`єктів іпотеки (в змісті звіту відсутнє зазначення про це), що відповідно викликає сумніви щодо обґрунтованості висновків, скаржник зазначив, що відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Одним з основних положень щодо оцінки майна та майнових прав, які є обов`язковими для застосування суб`єктами оціночної діяльності, є Національний Стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1440 від 10.09.2003 року, згідно з п. 50 якого проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.

Із наявного у справі Звіту про експертну грошову оцінку Предмета іпотеки від 12.12.2017 р., зокрема п. 1.2, п. 1.5 та доданих фотокопій, вбачається, що при оцінці Предмету іпотеки відбувався огляд об`єкту оцінки, що, на переконання скаржника, підтверджує ознайомлення суб`єкта оціночної діяльності із об`єктом оцінки та вказує на безпосередній огляд оцінщиком об`єкту іпотеки, в зв`язку з чим, скаржник вважає, що оцінка майна, що є предметом іпотеки, була проведена у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Національного стандарту № 1, а отже Господарський суд Одеської області безпідставно дійшов висновку щодо необґрунтованості висновків Звіту про грошову оцінку майна.

Також скаржник зазначив, що відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" від 23.03.2012 року № 4 передбачено, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Скаржник зауважує, що, відповідно до висновків постанови Верховного Суду від 06.07.2018 у справі № 925/1387/15, можливість призначення експертизи пов`язана із спливом строку чинності звіту про незалежну оцінку вартості предмета іпотеки, оскільки за відсутності чинного висновку експерта для встановлення початкової вартості предмета іпотеки (за відсутності інших належних та допустимих доказів) необхідні спеціальні знання. В той же час, долучена до матеріалів справи копія чинного Звіту про експертну грошову оцінку предмета іпотеки, складеного 12.12.2017 року із строком дії 12 місяців, тобто до 12.12.2018 року.

Натомість, як зазначає скаржник, Господарським судом Одеської області в тексті оскаржуваної ухвали не вказано, у чому саме полягає необхідність призначення судової оціночно-земельної експертизи, якщо у матеріалах справи наявний чинний Звіт, а також мотивів, через які грошова оцінка предмету іпотеки може бути встановлена виключно судовими експертами. Крім того, матеріали справи не містять взаємно суперечливих доказів на підтвердження ринкової вартості земельної ділянки, що є предметом іпотеки. Також судом не зазначено, у чому саме полягають обґрунтовані сумніви стосовно наявної в матеріалах справи копії Звіту. Отже, з огляду на наявність у матеріалах справи копії чинного на момент постановлення оскаржуваної ухвали Звіту про експертну оцінку предмету іпотеки, відсутньою є одна з обов`язкових умов, які тільки у своїй сукупності дозволяють ставити питання про призначення судової експертизи.

Також, скаржник не згоден з обраною судом першої інстанції експертною установою, оскільки господарським судом при призначенні у справі судової оціночно-земельної експертизи не було запропоновано сторонам за взаємною згодою обрати експерта або експертну установу, не було надано сторонам час на узгодження кандидатури експертної установи або експерта, а також не наведено мотивів, якими Господарський суд Одеської області керувався при самостійному призначенні експертної установи, а саме - Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Скаржник вважає, що, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 235/3619/15-ц, виходячи зі змісту поняття "ціна", як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. 38, 39 Закону України "Про іпотеку" можна зробити висновок, що у розумінні норми ст. 39 Закону України "Про іпотеку" встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону. З урахуванням наведеного, Велика Палата Верхового Суду дійшла висновку про те, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Отже, скаржник вважає, що безпідставне призначення господарським судом оціночно-земельної експертизи у даній справі за наявності чинного Звіту про незалежну грошову оцінку предмету іпотеки лише затягне розгляд справи та не матиме своїм наслідком встановлення обов`язкових обставин, необхідних для ухвалення судом законного та обґрунтованого рішення у справі.

Ухвалами Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.10.2018 року (головуючий суддя Колоколов С.І, судді Принцевська Н.М., Савицький Я.Ф.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ на ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.10.2018 року у справі № 916/1064/18 та призначено справу до розгляду.

Національний банк України, м. Київ з ухвалою суду також не погодився, тому звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.10.2018 року у справі №916/1064/18 скасувати, справу № 916/1064/18 направити для продовження розгляду справи по суті до суду першої інстанції, а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права і неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, скаржник зазначив, що оцінка предмету іпотеки по даній справі проведена суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЕССЕТ ЕКСПЕРТАЙЗ», зареєстрованим в установленому законодавством порядку, з наявною ліцензією на проведення землеоціночних робіт, до складу якого входять оцінювачі, які отримали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог Закону Україні «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Копії підтверджуючих документів також знаходяться в наданому Звіті про оцінку. Оцінка проведена станом на 01.11.2017 року та дійсна протягом 12 місяців. Тобто, наданий позивачем звіт про оцінку предмета застави є актуальним на час постановлення оскаржуваної ухвали, проте в своєму клопотанні відповідачем не зазначено та не обґрунтовано, чому саме судом не може бути прийнятий актуальний Звіт про оцінку предмета застави, наданий позивачем.

При винесенні оскаржуваної ухвали, на думку скаржника, суд першої інстанції порушив вимоги ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, оскільки призначення судової експертизи судом можливе, зокрема за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів. Проте, відповідачем, по-перше, не зазначено, що він не згоден з вартістю предмета іпотеки, погодженого сторонами при підписанні іпотечного договору, означеного в наданому позивачем Звіті, по-друге, відповідачем не надано іншого експертного висновку про вартість предмета іпотеки, по-третє, відповідачем взагалі не мотивовано неможливість надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів.

Також скаржник зазначає, що п. 2, 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України 23.03.2012 року № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи», роз`яснено, що якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. Клопотання відповідача про призначення оціночно-земельної експертизи ґрунтується виключно на припущеннях, що не допустимо відповідно до норм Господарського процесуального кодексу України.

Національний банк України, також зауважує на тому, що висновки, зроблені Великою Палатою Верховного Суду у справі № 235/3619/15-ц, свідчать про те, що Господарський суд Одеської області може вирішити справу № 916/1064/18 без призначення судової оціночної експертизи, враховуючи, що Національним банком України в позовній заяві встановлено початкову ціну продажу предмета іпотеки за ціною не нижчою, чим це було передбачено сторонами в іпотечному договорі, та оскільки призначення експертизи значно затягне розгляд справи, що є порушенням розумних строків розгляду, а також не є найбільш правильним, тому що, як вказав Верховний Суд, сторони не позбавлені можливості заявити клопотання про визначення вартості майна вже безпосередньо перед реалізацією цього майна на стадії виконавчого провадження, якщо вартість майна змінилась.

Щодо зазначення судом першої інстанції, що з наявного у справі Звіту про експертну грошову оцінку предмета іпотеки від 12.12.2017 року не вбачається безпосередньо дослідження оцінщиком об`єктів іпотеки, скаржник зазначив, що форма Звіту, наданого до матеріалів справи повністю відповідає вимогам Національного стандарту № 1 та Національного стандарту № 2, підтвердженням чого є посилання в звіті про огляд об`єкта (п. 1.2, 1.5 звіту), а також наявність в матеріалах Звіту фототаблиці об`єкту оцінки.

Ухвалами Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.11.2018 року (головуючий суддя Колоколов С.І, судді Принцевська Н.М., Савицький Я.Ф.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Національного банку України, м. Київ на ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.10.2018 року у справі № 916/1064/18 та призначено справу до розгляду.

13.11.2018 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей", с.Лиманка Овідіопольського району Одеської області через канцелярію до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли відзиви (аналогічні за змістом) на апеляційні скарги Національного банку України, м. Київ та Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ, в яких відповідач по справі просив суд апеляційні скарги Національного банку України, м. Київ та Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ на ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.10.2018 року у справі № 916/1064/18 залишити без задоволення, а ухвалу без змін. Судовою колегією відзиви долучено до матеріалів справи.

У відзивах відповідач зазначає, що у прохальній частині позовної заяви позивачем викладено позовну вимогу про встановлення способу реалізації предметів іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за визначеною позивачем початковою ціною, із якою відповідач не згоден, що викликано намаганням іпотекодавця впливати на ефективне розпорядження його майном у примусовому порядку, у тому числі шляхом встановлення його дійсної ринкової вартості в умовах несталих економічних процесів. Таким чином, істотною обставиною для вирішення даної справи є визначення початкової вартості предмету іпотеки, на який позивач просить звернути стягнення, що потребує здійснення дослідження, проведеного особою, що володіє спеціальними знаннями, відтак проведення експертизи у даній справі є необхідним для правильного вирішення справи по суті, а відтак ухвала Господарського суду Одеської області про призначення судової оціночно-земельної експертизи та зупинення провадження у справі є такою, що постановлена на підставі норм матеріального та процесуального права, та скасуванню не підлягає.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2018 року (головуючий суддя Колоколов С.І, судді Принцевська Н.М., Савицький Я.Ф.) заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю "Гаджибей" відводи колегії суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів Колоколова С.І., Принцевської Н.М. визнані необґрунтованими, зупинено провадження у справі 916/1064/18 за апеляційними скаргами Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк та Національного банку України на ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.10.2018 року.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.11.2018 року (головуючий суддя Колоколов С.І, судді Принцевська Н.М., Савицький Я.Ф.) розгляд апеляційних скарг Національного банку України, м. Київ та Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ на ухвалу Господарського суду Одеської області про зупинення провадження та призначення експертизи від 02.10.2018 року у справі №916/1064/18 об`єднано в одне апеляційне провадження; провадження у справі поновлено.

У зв`язку з перебуванням судді-члена колегії Принцевської Н.М. у відрядженні, на підставі розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 19.12.2018 року № 64, було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи № 916/1064/18, внаслідок якого для розгляду апеляційних скарг сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя Колоколов С.І., судді Савицький Я.Ф., Разюк Г.П.

19.12.2018 року до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей" на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2018 року, в зв`язку з чим ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.12.2018 року (головуючий суддя Колоколов С.І, судді Разюк Г.П., Савицький Я.Ф.) справу № 916/1064/18 прийнято до свого провадження колегією суддів у новому складі, провадження у справі зупинено до повернення даної справи з суду касаційної інстанції; матеріали оскарження ухвали №916/1064/18 направлено до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23.01.2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей" на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2018 року у справі № 916/1064/18.

В зв`язку з поверненням 04.02.2019 року до Південно-західного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 916/1064/18, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.2019 року (головуючий суддя Колоколов С.І, судді Разюк Г.П., Савицький Я.Ф.) провадження у справі було поновлено, справу призначено до розгляду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 року (головуючий суддя Колоколов С.І, судді Разюк Г.П., Савицький Я.Ф.) в зв`язку з надходженням 28.02.2019 року до Південно-західного апеляційного господарського суду касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей" на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.12.2018 року про повернення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей", провадження у справі № 916/1064/18 було зупинено до повернення матеріалів оскарження ухвали з суду касаційної інстанції, справу направлено до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28.03.2019 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей" на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.12.2018 року у справі № 916/1064/18 повернуто скаржнику.

В зв`язку з поверненням 18.04.2019 року до Південно-західного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 916/1064/18, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 року (головуючий суддя Колоколов С.І, судді Разюк Г.П., Савицький Я.Ф.) провадження у справі було поновлено з 23.05.2019 року, справу призначено до розгляду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.05.2019 року (головуючий суддя Колоколов С.І, судді Разюк Г.П., Савицький Я.Ф.) в зв`язку з надходженням 15.05.2019 року до Південно-західного апеляційного господарського суду касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей" на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.12.2018 року про повернення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей", провадження у справі № 916/1064/18 було зупинено до повернення матеріалів оскарження ухвали з суду касаційної інстанції, справу направлено до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 24.06.2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей" на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суд від 19.12.2018 року у справі №916/1064/18.

В зв`язку з поверненням 08.07.2019 року до Південно-західного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 916/1064/18, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.07.2019 року (головуючий суддя Колоколов С.І, судді Разюк Г.П., Савицький Я.Ф.) провадження у справі було поновлено з 05.08.2019 року, справу призначено до розгляду.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Колоколова С.І. та судді Савицького Я.Ф. у відпустці, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 05.08.2019 року № 504, було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи № 916/1064/18, внаслідок якого для розгляду апеляційних скарг сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя Діброва Г.І., судді: Разюк Г.П., Богатир К.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.08.2019 року справу № 916/1064/18 прийнято до свого провадження колегією суддів у новому складі та призначено до розгляду.

02.09.2019 року від Національного банку України, м. Київ та Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк, м. Київ до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли клопотання про розгляд справи за відсутності їх представників.

В судове засідання представники інших учасників справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи поштові повідомлення про вручення ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття та призначення справи до розгляду.

Так, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, задоволено клопотання про розгляд справи без участі представників скаржників, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 02.10.2018 року про зупинення провадження та призначення експертизи у справі № 916/1064/18 скасуванню з направленням справи на розгляд до суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.08.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Гаджибей", с. Лиманка Овідіопольського району Одеської області звернулось до Господарського суду Одеської області з клопотанням про призначення судової експертизи, в якому відповідач по справі просив суд призначити у справі судову оціночно-земельну експертизу, проведення якої доручити Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, на вирішення експертизи поставити таке питання: «Яка ринкова вартість об`єкту нерухомості - предмету іпотеки за Іпотечним договором № 107 від 06.10.2014 року, укладеним між власником іпотекодавцем Товариством з обмеженою відповідальністю «Гаджибей» та іпотекодержателем Національним банком України, а саме: земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 :01: НОМЕР_2 , площею 8,5817 га, цільове призначення: для будівництва, експлуатації об`єктів рекреаційно-оздоровчого призначення та обслуговування жителів територіальної громади Овідіопольського району, категорія земель: землі рекреаційного призначення, місце розташування: Одеська область, Овідіопольський район, АДРЕСА_3 сільська рада АДРЕСА_3 », земельна ділянка 152, 153, 154, 155, 156.»

В обґрунтування вищезазначеного клопотання, відповідач посилався на те, що у прохальній частині позовної заяви позивачем викладено позовну вимогу про встановлення способу реалізації предметів іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України Про виконавче провадження, в зв`язку з чим відповідач вважає, що значення для справи має визначення вартості предмета іпотеки, яким є земельні ділянки.

22.08.2018 року від Національного банку України, м. Київ до Господарського суду Одеської області надійшли заперечення проти вищезазначеного клопотання відповідача, в яких позивач просив суд у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Гаджибей» про призначення оціночно-земельної експертизи щодо оцінки предмету застави за іпотечним договором від 07.10.2014 року № 107 відмовити.

У запереченнях позивач посилається на те, що останнім до матеріалів справи надано належним чином завірену копію Звіту про експертну грошову оцінку земельних ділянок, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Гаджибей», в тому числі земельних ділянок, які є предметом іпотеки за іпотечним договором № 107 від 07.10.2014 року, що є предметом спору по даній справі. Оцінка проведена станом на 01.11.2017 року та дійсна протягом 12 місяців, тобто наданий позивачем звіт про оцінку предмета застави є актуальним на час постановлення оскаржуваної ухвали. Разом з тим, в своєму клопотанні відповідачем не зазначено та не обґрунтовано чому судом не може бути прийнятий актуальний Звіт.

22.09.2018 року від Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк, м.Київ до Господарського суду Одеської області також надійшли заперечення на клопотання відповідача про призначення у справі оціночно-земельної експертизи, в яких третя особа просила суд у задоволенні вищезазначеного клопотання відмовити.

У запереченнях Акціонерне товариство Комерційний банк Приватбанк, м. Київ, із посиланням на правові висновки, зроблені Верховним Судом у постановах по справі №235/3619/15-ц, № 372/3785/15-ц, зазначає, що при поданні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації на прилюдних торгах, позивачу не обов`язково зазначати початкову ціну та надавати звіт оцінки предмета іпотеки. У випадку, якщо позивач вирішить зазначити таку ціну, чинне законодавство не забороняє йому керуватися вартістю предмета іпотеки, погодженою сторонами іпотечного договору. При винесенні рішення про задоволення такого позову суд може не зазначати ціну предмета іпотеки у грошовому вираженні, вказавши, що остання визначається на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення дій. У випадку, якщо суд вирішить зазначити таку початкову ціну, чинне законодавство не вимагає проведення судової експертизи майна. Якщо іпотекодавець буде незгоден із зазначеною судом початковою ціною предмета іпотеки (якщо така була зазначена), він має право заявляти клопотання про визначення вартості іпотечного майна на етапі проведення виконавчих дій. З урахуванням викладеного третя особа вважає, що підстави для призначення експертизи у справі відсутні.

01.10.2018 року до Господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаджибей", с. Лиманка Овідіопольського району Одеської області надійшли пояснення до клопотання про призначення експертизи, в яких відповідач зазначив, що в прохальній частині позовної заяви позивачем викладено позовну вимогу про встановлення способу реалізації предметів іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України Про виконавче провадження за визначеною позивачем початковою ціною, із якою відповідач не згоден, що викликано намаганням іпотекодавця впливати на ефективне розпорядження його майном у примусовому порядку, у тому числі шляхом встановлення його дійсної ринкової вартості в умовах несталих економічних процесів. Так, відповідач вказує, що оскільки згоди між позивачем та відповідачем щодо оцінки предмету іпотеки немає, то початкова ціна продажу предмету іпотеки може бути визначена виключно на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності.

Крім того, відповідач зазначає, що посилання позивача на визначення в Звіті в розділі Ідентифікація об`єкта оцінки про огляд земельної ділянки та в розділі Конфлікт інтересів про огляд земельної ділянки (без здійснення спеціальної технічної експертизи) не свідчить про здійснення оцінщиком дій по визначенню земельних ділянок, та з врахуванням цього не вбачається застосування належних методів по визначенню їх ринкової вартості. З огляду на викладене, стверджує, що наданий позивачем Звіт про експертну грошову оцінку предмета іпотеки від 12.12.2017 року викликає сумніви щодо його правильності, відповідач не в змозі самостійно надати висновок у строки, встановлені для подання доказів, в тому числі, але не виключно через стислі строки, у які з об`єктивних причин неможливо провести експертизу, що відповідає умовам п. 2 ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, а тому відповідач вважає за необхідне заявити повторне клопотання про призначення судової експертизи.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви, за якими суд апеляційної інстанції погодився з аргументами, викладеними скаржниками в апеляційних скаргах.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Відповідно до частини другої ст. 98 Господарського процесуального кодексу України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 Господарського процесуального кодексу України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Отже, призначення судом судової експертизи має місце у випадку необхідності у спеціальних знаннях, якими не володіє суд, та у разі неможливості суду вирішити питання, що входять до предмета доказування, без її призначення та є правом, а не обов`язком суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», в редакції яка діяла на дату прийняття ухвали судом першої інстанції, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

За змістом ч. 2 ст. 43 Закону України "Про іпотеку" початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Судова колегія зауважує, що виходячи зі змісту поняття ціни, як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо та аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку» слід дійти висновку про те, що в розумінні норми ст. 39 цього закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Згідно з ч. 3 с. 61 Закону України "Про виконавче провадження" початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому ст. 57 цього Закону.

Відповідно до ст. 19, 57 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Отже, у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень. Така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.03.2018 у справі № 235/3619/15-ц, Верховним Судом у постановах від 05.09.2018 у справі № 202/30076/13-ц, від 18.04.2019 у справі № 910/11361/17, від 24.04.2019 у справі 910/11364/17, від 20.05.2019 у справі № 925/53/18.

До того ж слід звернути увагу, що у чинній редакції ч. 2 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає передчасним висновок суду першої інстанції про те, що початкова вартість продажу предмета іпотеки має визначатись не інакше, як на підставі судової оціночно-земельної експертизи.

Крім того, матеріали справи містять Звіт про експертну грошову оцінку станом на 01.11.2017 року від 12.12.2017 року № АЕ/2017/240-1-41.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції посилається на те, що з вищезазначеного звіту не вбачається безпосередньо дослідження оцінщиком об`єктів іпотеки - в змісті Звіту відсутнє зазначення про це, що відповідно викликає сумніви щодо обґрунтованості висновків.

За положеннями ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в ст. 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Частиною 3 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майновий прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майновий прав та професійну оціночну діяльність в Україні» для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець із власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Даним Стандартом (п. 50-55), зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442, є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Частиною 6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» унормовано, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватись відповідно до Національного стандарту № 2 Оцінка нерухомого майна з урахуванням вимог Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади.

Так, згідно з приписами п. 50 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.

Відповідно до п. 51 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: - укладення договору на проведення оцінки, - ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; - ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; - вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; - узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; - складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; - доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Крім того, ст. 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Отже, виходячи з наведених норм, незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний) підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.

Крім того, як вірно зазначили скаржники, із наявного у справі Звіту про експертну грошову оцінку Предмета іпотеки від 12.12.2017 року, зокрема п. 1.2, п. 1.5 та доданих фотокопій, вбачається, що при оцінці Предмету іпотеки відбувався огляд об`єкту оцінки, що підтверджує ознайомлення суб`єкта оціночної діяльності із об`єктом оцінки та вказує на безпосередній огляд оцінщиком об`єкту іпотеки. Доказів на підтвердження протилежного матеріали справи не містять.

Крім того, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що з матеріалів справи вбачається, що термін дії Звіту, складає 12 місяців (при збереженні поточних ринкових умов).

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що наданий до матеріалів справи Звіт міг бути прийнятий у якості доказу вартості предмету іпотеки для визначення судом початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації на момент постановлення оскаржуваної ухвали.

При цьому судова колегія зазначає, що наявні у місцевого господарського суду сумніви щодо обґрунтованості висновків, зроблених у наданому до матеріалів справи позивачем Звіту, можуть бути підставою не приймати вищезазначений Звіт, як належний, допустимий та достовірний доказ по справі, проте у будь-якому випаду, з огляду на вищевикладене не є безумовною підставою для призначення у справі судової оціночно-земельної експертизи.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зазначив, що відповідач не погоджується з початковою ціною предметів іпотеки, визначеною позивачем, а також те, що між сторонами існує спір щодо вартості предмета іпотеки.

Проаналізувавши вказані посилання, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 Господарського процесуального кодексу судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

При цьому, слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Обов`язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Судова колегія зазначає, що сама лише незгода відповідача з встановленим оцінювачем розміром вартості предметів іпотеки не може бути підставою для призначення експертизи.

Тим більше, відповідачем не надано жодних доказів, в розумінні ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, в підтвердження своєї позиції.

Так, відповідач мав право надати альтернативний звіт про вартість предметів іпотеки або звернутися до суб`єкта оцінювання з вимогою щодо рецензування звіту про оцінку майна в порядку, визначеному ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

При цьому посилання відповідача на те, що він не в змозі самостійно надати висновок у строки, встановлені для подання доказів, належним чином не обґрунтовані та будь-якими матеріалами справами не підтверджені.

Проаналізувавши всі обставин справи, приймаючи до уваги приписи чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку про відсутність підстав для призначення у справі оціночно-земельної експертизи з мотивів, визначених судом першої інстанції.

Крім того, судова колегія зауважує, що при винесенні рішення про задоволення позову щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, суд може не зазначати початкову ціну предмета іпотеки, вказавши, що остання визначається на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії проведення виконавчих дій. У випадку, якщо суд вирішить зазначити таку початкову ціну, чинне законодавство не вимагає проведення судової експертизи майна, при цьому, апелянт зазначає, що у разі непогодження іпотекодавця із визначеною судом початковою ціною предмета іпотеки (якщо така була зазначена), він має право заявляти клопотання про визначення вартості іпотечного майна на етапі проведення виконавчих дій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 21.03.2018 року у справі № 235/3619/15-ц.

Також, судова колегія зазначає, що 04.11.2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» та зазначеним Законом після ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» доповнено новою частиною, в якій відсутня вимога про зазначення у рішенні суду ціни предмету іпотеки, дані зміни відповідно до п. 1 розділу ІІ зазначеного Закону почали діяти з 04.02.2019 року.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, зокрема, має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (п. 6 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що аргументи, викладені в апеляційних скаргах, знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, у зв`язку з чим апеляційні скарги підлягають задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 02.10.2018 року про зупинення провадження та призначення експертизи у справі №916/1064/18 не відповідає вимогам процесуального законодавства і є достатні правові підстави для її скасування з направленням справи до місцевого господарського суду для розгляду, оскільки місцевим господарським судом при винесенні оскаржуваної ухвали не було в повному обсязі враховано усі обставини справи, невірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідних апеляційних скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 255, 269, 270, 271, 275, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Національного банку України, м. Київ та Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ на ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.10.2018 року про зупинення провадження та призначення експертизи у справі №916/1064/18 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.10.2018 року про зупинення провадження та призначення експертизи у справі № 916/1064/18 скасувати.

Справу № 916/1064/18 направити до Господарського суду Одеської області для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодекс України.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 02.09.2019 року.

Повний текст постанови складено 03 вересня 2019 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Г.П. Разюк
К.В. Богатир