ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.08.2019 м.Харків Справа № 905/800/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григор`євій М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничо впроваджувальний центр "Гандікап", м.Запоріжжя

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружківський вогнетривкий завод", смт. Олексієво-Дружківка, м. Дружківка, Донецька область

про стягнення 533596,23 грн.

за участю представників:

від позивача: Грона Д.С., договір про надання правової допомоги від 22.03.19р.; ордер серія

ЗП № 036819 від 25.04.19р.

Дудар О.А, керівник;

від відповідача: не з`явився;

Суть справи:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничо впроваджувальний центр "Гандікап", м.Запоріжжя, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружківський вогнетривкий завод", смт. Олексієво-Дружківка, м. Дружківка, Донецька область про стягнення 527284,84грн., з яких: 411000,00грн. - основний борг; 74576,79 грн. - пеня; 33702,00 грн. - інфляційні втрати; 8006,05 грн. - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №3/37-18 від 14.05.18р. в частині повної та своєчасної оплати отриманого товару.

В якості правової підстави позову позивач посилається, зокрема, на положення ст.ст.509, 525, 526, 530, 623, 625 Цивільного Кодексу України, ст.ст.173, 193 Господарського кодексу України.

Автоматичним розподілом автоматизованої системи документообігу господарського суду Донецької області сформовано судову справу, якій присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №905/800/19.

Ухвалою господарського суду від 11.05.19р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/800/19; дану справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 04.06.19р.

03.06.19р. через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання №140 від 30.05.19р., в якому він просить суд відкласти підготовче засідання.

Ухвалою суду від 04.06.19р. підготовче засідання відкладено на 26.06.19р.

13.06.19р. через канцелярію суду від позивача надійшла заява №61 від 12.06.19р. про надання пояснень та додаткових доказів та заява №3 від 11.06.19р. про збільшення розміру судових витрат.

26.06.19р. через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №167 від 25.06.19р.

Ухвалою суду від 26.06.19р. підготовче засідання відкладено на 09.07.19р.

02.07.19р. через канцелярію суду від позивача надійшли заява №115 від 27.06.19р. про збільшення розміру позовних вимог, у якій останній просить стягнути з відповідача 533596,23 грн., з яких: 411000,00грн. - основний борг; 71029,81 грн. - пеня; 40689,00 грн. - інфляційні втрати; 10877,42 грн. - 3% річних, та заява №116 від 27.06.19р. про збільшення розміру судових витрат.

05.07.19р. через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання №177 від 03.07.19р. про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 09.07.19р. прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничо впроваджувальний центр "Гандікап", м.Запоріжжя про збільшення розміру позовних вимог №115 від 27.06.19р.; продовжено строк підготовчого провадження по справі №905/800/19 на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 18.07.2019 року.

09.07.19р. через канцелярію суду від позивача надійшла заява, в якій останній просить суд провести підготовче засідання 18.07.19р. без участі позивача та закрити підготовче провадження.

16.07.19р. через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання відповідача №183 від 11.07.19р., в якому останній просить суд відкласти розгляд справи 18.07.19р., у зв`язку з находженням представника у відрядженні.

Ухвалою суд від 18.07.19р. закрито підготовче провадження у справі №905/800/19; призначено справу до судового розгляду по суті на 19.08.2019р.

14.08.19р. на адресу суду від відповідача надійшла заява №212 від 14.08.19р. в якій останній заперечує проти задоволення позовних вимог.

Вказана заява судом не приймається до розгляду, оскільки подана після закриття підготовчого провадження у справі №905/800/19.

19.08.19р. на адресу суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру судових витрат з додатками.

Судом приймається до розгляду вказана заява, оскільки вона подана у відповідності до приписів ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

19.08.19р. від відповідача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Розглянувши відповідне клопотання, враховуючи встановлені нормами Господарського процесуального кодексу України строки розгляду справи, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні.

Представник позивача у судове засідання 19.08.2019р. з`явився та наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання 19.08.2019р. не з`явився.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи неявку представника відповідача у судові засідання протягом розгляду справи, суд вважає за необхідне розглянути спір по суті за наявними матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

14.05.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничо впроваджувальний центр "Гандікап" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дружківський вогнетривкий завод" (покупець) укладено договір поставки №3/37-18, згідно п.1.1 якого постачальник зобов`язався поставити продукцію, що в подальшому іменується товар, а покупець - прийняти її та оплатити вартість, вказану у додатково узгоджених специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно п.2.1 договору номенклатура, кількість, стандарти (ДСТУ, ТУ), строки поставки та ціна на окремі марки товару вказані в специфікаціях, що є невід`ємною частиною договору.

Загальна сума цього договору складає суму всіх специфікацій, що є невід`ємною частиною цього договору (п.2.3 договору).

Згідно п.3.1 договору поставка товару здійснюється партіями на умовах, передбачених в специфікаціях до цього договору із зазначенням термінів поставки.

Датою поставки партії товару вважається фактична дата відвантаження цієї партії товару на складі покупця (п.3.2 договору).

Відповідно до п.3.3 договору постачальник надає покупцю протягом 5 днів з моменту поставки товару наступні документи:

- рахунок;

- видаткову накладну (товарно-транспортну накладну) при відвантаженні вантажним автомобільним транспортом;

- ТТН;

- залізничну накладну при відвантаженні залізничним транспортом.

Податкова накладна видається в день виникнення податкових зобов`язань відповідно до ст.187 Податкового кодексу України.

За умов п.4.1 договору Покупець здійснює передоплату у розмірі 50% від вартості узгодженої партії товару на розрахунковий рахунок постачальника у гривнях на підставі виставленого рахунку, інші грошові кошти покупець сплачує по факту відвантаження та надання ваги фактично відвантаженого товару.

За згодою сторін можливі інші умови та форми розрахунків, обумовлені в специфікаціях на поставку певної партії товару (п.4.3 договору).

Згідно п.8.1 договору даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2019р., але у будь-якому випадку до виконання зобов`язань сторін за цим договором.

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками юридичних осіб.

Сторонами підписано, зокрема, додаток №3 від 27.06.2018р. до договору поставки №3/37-18 від 14.05.18р., який визначає найменування, одиницю виміру, кількість, ціну, строки, умови поставки та оплати товарів.

За змістом вказаного додатку до договору: умови поставки - автотранспорт продавця DAP, м.Дружківка, с.Олексієво-Дружківка, строк поставки - липень-серпень 2018р. Умови оплати: Покупець здійснює передоплату у розмірі 50% від вартості узгодженої партії товару на розрахунковий рахунок постачальника у гривнях на підставі виставленого рахунку, залишок грошових коштів від поставленої партії товару покупець сплачує з 14-ти денною відстрочкою платежу по факту поставки товару.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору №3/37-18 від 14.05.18р. та додатку №3 від 27.06.2018р. до нього на підставі видаткових накладних №149 від 20.07.2018р. на суму 189688,80 грн., №151 від 24.07.2018р. на суму 123261,60 грн., №154 від 24.07.2018р. на суму 129360,00 грн., №156 від 26.07.2018р. на суму 127180,80 грн., поставлено відповідачу товар на загальну суму 569491,20 грн., який був прийнятий представником відповідача, що підтверджується підписом представника останнього та печаткою підприємства на відповідних накладних без зауважень та заперечень.

Повноваження особи, яка приймала та підписувала видаткові накладні з боку Покупця, підтверджуються наявною в матеріалах справи довіреністю №735 від 23.07.2018р.

Крім того, як зазначає позивач, відповідачу було виставлено рахунки на оплату №155 від 20.07.2018р., №157 від 24.07.2018р., №159 від 24.07.2018р., №160 від 26.07.2018р.

Факт отримання від позивача товару з боку відповідача за вищевказаним договором не спростований.

Як зазначає позивач, відповідач здійснив часткову оплату товару за видатковою накладною №149 від 20.07.2018р. у розмірі 158491,20 грн., залишок боргу за якою становить 31197,60 грн., інші спірні видаткові накладні відповідачем не оплачено.

Таким чином, за твердженням позивача, відповідач в порушення умов договору №3/37-18 від 14.05.18р. та додатку №3 від 27.06.2018р. до нього, зобов`язання щодо оплати поставленого товару виконав не своєчасно та не в повному обсязі.

Отже, за відповідачем рахується заборгованість за вищезазначеним договором за видатковими накладними №149 від 20.07.2018р., №151 від 24.07.2018р., №154 від 24.07.2018р., №156 від 26.07.2018р. в загальному розмірі 411000,00 грн.

Крім суми основного боргу, позивачем на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України нараховані та пред`явлені до стягнення 3% річних у розмірі 10877,42 грн., інфляційні втрати у розмірі 40689,00 грн., а також пеня на підставі п.6.2 договору у розмірі 71029,81 грн.

Надаючи правову кваліфікацію вказаним обставинам, суд виходить з наступного:

Внаслідок укладення договору №3/37-18 від 14.05.18р. між сторонами згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Разом з тим, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Як визначено положеннями ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як було зазначено вище, відповідно до п.4.1, п.4.3 договору Покупець здійснює передоплату у розмірі 50% від вартості узгодженої партії товару на розрахунковий рахунок постачальника у гривнях на підставі виставленого рахунку, інші грошові кошти покупець сплачує по факту відвантаження та надання ваги фактично відвантаженого товару. За згодою сторін можливі інші умови та форми розрахунків, обумовлені в специфікаціях на поставку певної партії товару.

У додатку №3 від 27.06.2018р. до договору №3/37-18 від 14.05.18р. сторонами узгоджено умови оплати: Покупець здійснює передоплату у розмірі 50% від вартості узгодженої партії товару на розрахунковий рахунок постачальника у гривнях на підставі виставленого рахунку, залишок грошових коштів від поставленої партії товару покупець сплачує з 14-ти денною відстрочкою платежу по факту поставки товару.

Згідно з приписами частини 2 пункту 1 ст.693 Цивільного кодексу України у разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу, тобто положення при виконанні зустрічних зобов`язань.

Так, відповідно до частини четвертої статті 538 Цивільного Кодексу України якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Факт отримання товару унеможливлює подальше здійснення його оплати в порядку попередньої оплати така оплата може бути тільки наступною.

Стаття 531 Цивільного кодексу України передбачає можливість позивача як боржника відносно обов`язку з поставки виконати своє зобов`язання достроково - діюче законодавство України та умови договору не містять обмеження такого права. В свою чергу, прийняття відповідачем дострокової поставки товару без зауважень дає підстави стверджувати про узгодження сторонами такого порядку виконання цього зобов`язання, що в силу його зустрічного характеру у розумінні ст.538 Цивільного кодексу України з розглядуваним обов`язком з оплати, обумовлює необхідність виконання відповідачем такого обов`язку.

Означений висновок суду кореспондується з приписами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, яка регламентує подальшу оплату товару та підлягає застосуванню в даному випадку к спірним правовідносинам в силу хронологічної неможливості здійснення оплати саме як попередньої у відношенні вже здійснених до такої оплати поставок.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.662 Цивільного кодексу України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Суд звертає увагу, що відповідач не відмовився від прийняття поставленого товару та не повідомив продавця про будь-які недоліки чи невідповідності. Будь-яких актів невідповідності з приводу поставленого товару сторони не надали.

Отже, за висновками суду, враховуючи узгоджений сторонами у додатку №3 від 27.06.2018р. до договору №3/37-18 від 14.05.18р. порядок оплати вже поставленої партії товару, відповідач повинен був розрахуватись за поставлений товар з урахуванням 14-ти денної відстрочки платежу в наступні строки: за видатковою накладною №149 від 20.07.2018р. на суму 189688,80 грн. - 03.08.2018р.; за видатковими накладними №151 від 24.07.2018р. на суму 123261,60 грн., №154 від 24.07.2018р. на суму 129360,00 грн. - 07.08.2018р.; за видатковою накладною №156 від 26.07.2018р. на суму 127180,80 грн. - 09.08.2018р.

Відповідно до банківської виписки за період з 07.08.2018р. по 08.08.2018р. відповідачем 08.08.2018р. здійснено оплату у розмірі 235519,60 грн. з призначенням платежу: "Оплата за ТМЦ згідно договору №3/37-18 від 14.05.2018р.".

Згідно пояснень позивача, викладених у заяві №61 від 12.06.2019р., в результаті надлишкових оплат з боку відповідача у позивача виникла кредиторська заборгованість перед відповідачем за договором №3/37-18 від 14.05.18р. у розмірі 158491,20 грн., яка була зарахована позивачем як часткова оплата товару по видатковій накладній №149 від 20.07.2018р. Відповідно сума заборгованості за вказаною поставкою становить 31197,60 грн.

З огляду на викладене, прострочена заборгованість за договором №3/37-18 від 14.05.18р. у загальному розмірі складає 411000,00 грн.

Враховуючи наведені вище норми законодавства та встановлені судом фактичні обставини щодо отримання відповідачем товару за договором №3/37-18 від 14.05.18р. та додатку №3 від 27.06.2018р. до нього згідно вищевказаних видаткових накладних у останнього виникло зобов`язання з його оплати.

Сплату вищевказаної суми заборгованості боржником не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано, документів, які б підтверджували безпідставність нарахування заборгованості, контррозрахунку заборгованості, а також матеріалів, які б спростовували твердження позивача, суду також не надано.

Таким чином, відповідач свої зобов`язання за договором №3/37-18 від 14.05.18р. щодо повної та своєчасної оплати поставленого товару у строки обумовлені сторонами договору не виконав, а отже прострочив виконання зобов`язання, у розумінні ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України. Доказів зворотного суду не надано.

За таких обставин, враховуючи викладене, позов в частині вимог про стягнення основного боргу в сумі 411000,00 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та пред`явлено до стягнення 3% річних (нарахування здійснено на суму 411000,00 грн. за період з 10.08.2018р. по 27.06.2019р.) в розмірі 10877,42 грн. та інфляційні (нарахування здійснено на суму 411000,00 грн. за період з 08.2018р. по 05.2019р.) в розмірі 40689,00 грн.

Судом перевірено розрахунок заявлених 3% річних та встановлено, що розрахунок таких нарахувань є обґрунтованим та арифметично вірним.

З наведених підстав, позовні вимоги щодо стягнення 3% річних підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 10877,42 грн.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.18р. у справу №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений відповідною Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Перевіривши розрахунок інфляційних нарахувань, суд дійшов висновку, що позивачем невірно визначений період для нарахування інфляційних нарахувань, наданий розрахунок є арифметично невірним.

Провівши перерахунок інфляційних витрат за період з вересня 2018р. по травень 2019р. судом встановлено, що розмір таких нарахувань складає 42487,05 грн., тоді як позивачем заявлено 40689,00 грн.

Враховуючи, що згідно ч.2 ст.237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, стягненню з відповідача підлягають інфляційні витрати у розмірі 40689,00 грн.

Крім 3% річних та інфляційних нарахувань, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 71029,81 грн. (нарахування здійснено за період з 10.08.2018р. по 01.02.2019р. на суму боргу 411000,00 грн., з урахуванням подвійної облікової станки НБУ).

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Водночас, порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За вимогами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки. Договірна неустойка встановлюється за згодою сторін, тобто її розмір та умови застосування визначаються виключно на їх власний розсуд.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 Господарського кодексу України).

У відповідності до норм ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Приписами ч.1 ст.230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п.6.2 договору у випадку порушення строків оплати товару, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Судом перевірено розрахунок пені та встановлено, що розрахунок таких нарахувань відповідає нормам чинного законодавства та є обґрунтованим та арифметично вірним.

Таким чином, вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 71029,81 грн.

Розрахунок 3% річних, пені та інфляційних втрат судом здійснено за допомогою програмного забезпечення "Ліга Закон".

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам, на які посилається позивач та відповідач, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

В силу ч.1 ст.126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно положень ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивачем було заявлено до стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн. Крім того, позивачем подано заяви №3 від 11.06.2019р. про збільшення розміру судових витрат на 3500,00 грн., №116 від 27.06.2019р. про збільшення розміру судових витрат на 2000,00 грн., заява №120 від 19.08.19р. про збільшення розміру судових витрат на 3500,00 грн.

Інтереси позивача у даній справі представляв адвокат Грона Д.С., який приймав участь в судових засіданнях 04.06.19р., 26.06.19р., 09.07.19р., 19.08.19р.

В підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката, позивачем надано ордер на надання правової допомоги серії ЗП №036819, платіжні доручення №190 від 28.03.2019р. на суму 6000,00 грн., №13 від 03.06.2019р. на суму 3500,00 грн., №31 від 27.06.2019р. на суму 2000,00 грн., №513 від 16.08.2019р., акти приймання-передачі наданих юридичних послуг №б/н від 03.06.2019р., №б/н від 27.06.2019р., б/н від 19.08.2019р., рахунки на оплату №2 від 03.06.2019р., №4 від 27.06.2019р., №7 від 16.08.2019р., а також у копіях: договір №б/н від 22.03.2019р. про надання правової допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП №001299 Грона Д.С. , акт приймання-передачі наданих юридичних послуг №б/н від 27.03.2019р., рахунок на оплату №1 від 27.03.2019р., чеки №41393 від 04.06.2019р. на суму 1046,77 грн., №49030 від 04.06.2019р. на суму 453,28 грн., № 96999 від 18.08.2019р. на суму 1561,75грн., службові документи АЗС №51183 від 04.06.2019р. на суму 1046,77 грн., №98702 від 04.06.2019р. на суму 453,28 грн.

Дослідивши зміст, наданих позивачем документів в підтвердження витрат на правничу допомогу, судом встановлено, що підставою надання послуг є договір №б/н від 22.03.2019р. про надання правової допомоги, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничо впроваджувальний центр "Гандікап" (Клієнт) та адвокатом Грона Денис Сергійович (адвокат).

Згідно п.1.1 договору про надання правової допомоги Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Вартість юридичної допомоги, що надається адвокатом визначається домовленістю сторін та вказується в акті приймання-передачі послуг (п.4.1 договору про надання правової допомоги).

Оплата за даним договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання Клієнтом акту приймання-передачі наданих послуг та рахунку (п.4.3 договору про надання правової допомоги).

За змістом п.4.4 договору про надання правової допомоги за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатом юридичної допомоги і її вартість. На письмову вимогу Клієнта, Адвокат може надавати акти про надання юридичної допомоги, в яких буде вказано перелік наданої юридичної допомоги із ідентифікацією.

Сума, вказана в п.4.1 даного договору є гонораром Адвоката за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає (п.4.6 договору).

Факт понесення позивачем даних витрат підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №190 від 28.03.2019р. на суму 6000,00 грн., №13 від 03.06.2019р. на суму 3500,00 грн., №31 від 27.06.2019р. на суму 2000,00 грн., №513 від 16.08.19р. на суму 3500,00грн., загалом на суму 15000,00 грн.

Крім того, матеріали справи містять акти приймання-передачі наданих юридичних послуг №б/н від 27.03.2019р., №б/н від 03.06.2019р., №б/н від 27.06.2019р., б/н від 19.08.19р. із зазначенням виду послуги, витраченого часу за кожну послугу окремо та вартістю, що підписані клієнтом та адвокатом.

При цьому, позивачем до складу судових витрат також включені витрати на придбання пального для участі в судових засіданнях, які відображені у актах приймання-передачі наданих юридичних послуг №б/н від 03.06.2019р. на суму 1500,00грн. та б/н від 19.08.19р. на суму 1561,75 грн., а всього 3061,75 грн.

В підтвердження вказаних витрат до матеріалів справи надані копії чеків №41393 від 04.06.2019р. на суму 1046,77 грн., №49030 від 04.06.2019р. на суму 453,28 грн., № 96999 від 18.08.2019р. на суму 1561,75грн. на придбання пального.

Проте, з наданих суду доказів понесення витрат для придбання пального в сумі 3061,75 грн. не вбачається, що вказані оплати здійснювались безпосередньо позивачем, або його представником - адвокатом Грона Д.С.

Таким чином, витрати позивача на правничу допомогу адвоката, є доведеними належними доказами на загальну суму 11938,25 грн.

За таких фактичних обставин та за змістом вищенаведених норм процесуального закону на відповідача покладається відшкодування витрат позивача на правничу допомогу у зв`язку з розглядом даної справи в сумі 11938,25 грн.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12, 13, 46, 73, 74, 76, 79, 86, 123, 126, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничо впроваджувальний центр "Гандікап", м.Запоріжжя, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружківський вогнетривкий завод", смт.Олексієво-Дружківка, м.Дружківка, Донецька область про стягнення 533596,23 грн., з яких: 411000,00грн. - основний борг; 71029,81 грн. - пеня; 40689,00 грн. - інфляційні втрати; 10877,42 грн. - 3% річних, задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружківський вогнетривкий завод" (84293, Донецька область, м.Дружківка, смт.Олексієво-Дружківка, вул.О.Тихого, буд.121-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничо впроваджувальний центр "Гандікап" (69005, Запорізька область, м.Запоріжжя, вул.Перемоги, буд.95-А, ) суму основного боргу у розмірі 411000,00 грн., інфляційні витрати у розмірі 40689,00 грн., 3% річних у розмірі 10877,42 грн., пеню у розмірі 71029,81 грн., витрати на професійну правничу допомогу в 11938,25 грн. та судовий збір в розмірі 8003,94 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області.

В судовому засіданні 19.08.19р. проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 20.08.19р.

Суддя М.О. Лейба