ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/1742/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

при секретарі судового засідання Сіліній М.Г.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Адама Україна", місто Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс", смт. Бабаї, Харківський район, Харківська область
про стягнення 3 401 395,86 грн.
за участю представників:

позивача Садова О.П. довіреність б/н від 16.05.2019 (адвокат);

відповідача Кравець В.М. ордер ХВ № 000014 від 19.08.2019 (адвокат);

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" (відповідач) суми основної заборгованості за Договором поставки № 52/2017 від 17 листопада 2016 року в розмірі 578 049,45 грн., пені за прострочення оплати товару в розмірі 2 456 972,68 грн. та 13 % річних в розмірі 944 423,18 грн. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати: витрати зі сплати судового збору в розмірі 59691,69 грн. та витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.06.2019 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 922/1742/19 та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою суду від 29.07.2019 підготовче провадження у справі № 922/1742/19 закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 05 серпня 2019 року.

В судовому засіданні 05.08.2019 у справі № 922/1742/19 оголошено перерву до 19 серпня 2019 року, на підставі статті 216 Господарського процесуального кодексу України. Відповідну ухвалу занесено до протоколу від 05 серпня 2019 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" повідомлено про перерву в судовому засіданні ухвалою суду від 05.08.2019, в порядку частини другої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

13 серпня 2019 року до загального відділу діловодства Господарського суду Харківської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" (вх. № 19378), в якій представник позивача повідомив суд про те, що після відкриття провадження у справі - 02 серпня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" погасило залишок основної заборгованості в розмірі 578 049,47 грн. (що підтверджується копією банківської виписки), внаслідок чого предмет спору в частині стягнення суми основного боргу наразі відсутній. Враховуючи наведене, позивач просить суд закрити провадження у справі № 922/1742/19 в частині стягнення 578 049,47 грн. основного боргу; в іншій частині - позов задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача, який брав участь в судовому засіданні 19.08.2019, просив закрити провадження у справі № 922/1742/19 в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості.

Присутній в судовому засіданні 19.08.2019 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із необхідністю ознайомлення з матеріалами справи № 922/1742/19.

В судовому засіданні 19.08.2019 у справі № 922/1742/19 оголошено перерву до 21 серпня 2019 року об 11:00 годині, на підставі статті 216 Господарського процесуального кодексу України; матеріали справи надані представнику для ознайомлення 19 серпня 2019 року.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.08.2019 надав суду докази сплати боргу - копію платіжного доручення № 5680 від 02.08.2019 на суму 578 049,47 грн., яку було долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.08.2019 провадження у справі № 922/1742/19 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" суми основної заборгованості за Договором поставки № 52/2017 від 17 листопада 2016 року в розмірі 578 049,45 грн. закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Представник позивача, який брав участь в судовому засіданні 21.08.2019, позовні вимоги підтримував в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, а також покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 17 341,00 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні 21 серпня 2019 року проти позову ТОВ "Адама Україна" заперечував, наголошуючи на тому, що товар за Договором поставки № 52/2017 було отримано відповідачем 28.09.2017, а отже до такої поставки не можуть застосовуватись умови Договору щодо оплати згідно графіку розстрочки, оскільки такі умови є застарілими. В рахунках на оплату товару позивач в односторонньому порядку визначив строки для сплати, що також є неприпустимим. Крім того, жодних вимог в порядку статті 530 ЦК України ТОВ "Украгроресурс" від позивача не отримувало. Таким чином, на думку представника відповідача, строки проведення розрахунків за товар не визначені, а нарахування штрафних санкцій є неправомірним.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

17 листопада 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" (надалі іменоване - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" (надалі іменоване - Покупець) було укладено Договір поставки № 52/2017, відповідно до умов якого Постачальник зобовязується постачати товари, визначені в Додатку № 1 "Специфікація" до Договору (надалі "Товар"), а покупець прийняти та оплатити поставлений Товар.

Разом із Товаром Постачальник передає Покупцеві такі документи: видаткову накладну, копію сертифіката якості. Покупець зобов`язаний на кожну партію Товару надати довіреність на отримання Товару, а також підписати усі накладні, надані Постачальником.

Право власності на Товар та ризик випадкового знищення або пошкодження Товару переходить до Покупця в момент передачі Товару представнику Покупця, що підтверджується його підписом да видатковій накладній (п.п. 2.5., 2.6., 2.7. Договору).

Відповідно пунктів 4.1., 4.3. Договору розрахунок за Товар здійснюється у безготівковій формі, в гривні, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника, згідно банківських реквізитів, зазначених у рахунку на оплату. Порядок розрахунку знижки, що надається, відстрочки платежу, а також інші умови оплати Товару зазначаються в Додатку № 4 "Комерційні умови".

Згідно пункту 5.1. Договору товар вважається прийнятим за якістю та кількістю (видимі дефекти) на підставі та з дати, вказаної у відповідній видатковій накладній.

Даний Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31 грудня 2017 року, але у будь-якому випадку до повного виконання Сторонами їх обов`язків, які виникли з Договору протягом строку його дії (п. 8.1. Договору).

Додатково сторонами складено та підписано Додаток № 1 до Договору поставки № 52/2017 - "Специфікація"; Додаток № 2 до Договору поставки № 52/2017 - "Зразок замовлення"; Додаток № 3 до Договору поставки № 52/2017 - "Прайс-лист"; Додаток № 4 до Договору поставки № 52/2017 - "Комерційні умови"; Додаток № 5 до Договору поставки № 52/2017 - "Зразок акту"; Додаток № 6 до Договору поставки № 52/2017 - "Податкові накладні з ПДВ"; Додаток № 4-1 до Договору поставки № 52/2017.

Відповідно до пункту 1 Додатку № 4 "Комерційні умови" Сторони домовились, що Покупець оплачує Товар на умовах розстрочення платежу, а саме:

1.1. 20% вартості поставленого Товару Покупець сплачує не пізніше 30 календарних днів з дня поставки, рахуючи від наступного за поставкою дня до тридцятого дня включно.

1.2. 80% вартості поставленого Товару (кредитна частина вартості) Покупець сплачує частинами відповідно до такого графіку розстрочки:

- 20% до 01 вересня 2017;

- 40% до 01 листопада 2017;

- 40% до 15 листопада 2017.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору поставки № 52/2017 від 17 листопада 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" здійснило поставку, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" без зауважень прийняло Товар згідно видаткових накладних:

- № 2889 від 28 вересня 2017 року на суму 3 546 825,19 грн. (довіреність відповідача № 489 від 27.09.2017 - на отримання цінностей від ТОВ "Адама Україна" за рахунком - фактурою № 2303 від 26.09.2017);

- № 2891 від 28 вересня 2017 року на суму 2 433 547,78 грн. (довіреність відповідача № 490 від 27.09.2017 - на отримання цінностей від ТОВ "Адама Україна" за рахунком - фактурою № 2304 від 26.09.2017);

- № 3067 від 02 листопада 2017 року на суму 0,96 грн. (довіреність відповідача № 500 від 01.11.2017 - на отримання цінностей від ТОВ "Адама Україна" за рахунком - фактурою № 2374 від 11.10.2017) (том 1, арк.с. 35,36,38,39,41,42).

Також, до кожної поставки позивачем складалися Рахунки на оплату із вказівками на банківські реквізити: № 2303 від 26 вересня 2017 року, № 2304 від 26 вересня 2017 року, № 2374 від 11 жовтня 2017 року (том 1, арк.с. 37, 40, 43).

Оплата прийнятого Товару була здійснена Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" в повному обсязі, проте з порушенням встановлених у Договорі поставки строків. Так, станом на 02.07.2018 заборгованість за Договором становила 4 784 299,31 грн., а згідно банківської Довідки (том 1, арк.с. 32) 12.04.2019 відповідач здійснив оплату на погашення заборгованості за Договором в розмірі 2 206 249, 86 грн., 19.04.2019 відповідач також погасив заборгованість в розмірі 2 000 000,00 грн. Крім того, як було встановлено судом, після відкриття провадження у даній справі - 02.08.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" погасило залишок основної заборгованості в розмірі 578 049,47 грн.

Внаслідок прострочення оплати товару та керуючись умовами п.п. 6.3., 6.4. Договору поставки Товариство з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" нарахувало відповідачу пеню в загальному розмірі 2 456 972,68 грн. та 13 % річних в розмірі 944 423,18 грн. Обставини щодо стягнення вказаних нарахувань в примусовому порядку стали підставою для звернення позивача до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно статей 11, 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в статтях 173-175 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

За приписами статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Частиною першою статті 530 ЦК України також встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 ЦК України встановлює обов`язковість договору для виконання сторонами.

Крім того, згідно приписів статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Окремим видом зобов`язання є договір поставки. Так, згідно з частинами першою, другою статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно приписів статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Із наведеного вбачається, що за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Разом з тим, це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що товар за Договором поставки № 52/2017 було отримано відповідачем 28.09.2017, а отже до такої поставки не можуть застосовуватись умови Договору щодо оплати згідно графіку розстрочки, оскільки такі умови є застарілими, а жодних вимог в порядку статті 530 ЦК України ТОВ "Украгроресурс" від позивача не отримувало.

Суд, разом з тим, критично оцінює посилання представника відповідача на те, що строки проведення розрахунків за товар не визначені.

Так, спеціальною нормою статті 692 ЦК України визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. Отже, положення частини другої статті 530 ЦК України, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов`язку, що не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, до спірних правовідносин не застосовуються.

Крім того, пунктом 1 Додатку № 4 "Комерційні умови" Сторони чітко погодили умови оплати Товару , а саме: 20% вартості поставленого Товару Покупець сплачує не пізніше 30 календарних днів з дня поставки, рахуючи від наступного за поставкою дня до тридцятого дня включно, а 80% вартості поставленого Товару (кредитна частина вартості) Покупець сплачує частинами відповідно до такого графіку розстрочки, згідно якого кінцевим строком оплати є 15 листопада 2017.

Поставка ж товару після спливу першого періоду за визначеним сторонами графіком розстрочки - 20% до 01 вересня 2017, не змінює інших умов договору та не звільняє Товариство з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" від відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Також суд зазначає, що рахунок (рахунок-фактура) за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, встановленим статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер.

Слід звернути увагу на те, що рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є невідкладною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 ЦК України; наявність або відсутність в рахунку будь-яких інших застережень чи умов також не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар в обумовлений Договором поставки строк

Заперечення представника відповідача, з огляду на наведене, є безпідставними та ґрунтуються на довільному викладенні умов договору. Крім того, трактуючи на свою користь умови Договору, відповідач намагається уникнути відповідальності за прострочення оплати отриманого від позивача ще у 2017 році товару, що суперечить чесній діловій практиці та принципу добросовісності, який передбачає сумлінну, чесну і послідовну поведінку сторін під час реалізації своїх суб`єктивних прав, та виконанні суб`єктивних обов`язків.

Згідно з вимогами частини другої статті 193 ГК України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини першої статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частина друга статті 217 ГК України).

За приписами статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 6 статті 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України. (частина перша статті 199 ГК України).

Згідно приписів статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно пункту 6.1. Договору поставки за невиконання чи неналежне виконання обов`язків за цим Договором кожна із Сторін несе відповідальність передбачену цим Договором та чинним законодавством України.

Пунктом 6.3. Договору сторони погодили, що у випадку прострочення оплати Товару, Постачальник має право нарахувати та вимагати від Покупця сплати пені, шляхом направлення відповідної "Вимоги про сплату пені", а Покупець зобов`язаний, в такому випадку, сплатити на користь Постачальника пеню протягом одного робочого дня з моменту отримання відповідної вимоги. Пеня нараховується у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми коштів, яка діяла в період прострочення, за кожен день прострочення, протягом всього періоду прострочення без обмеження тривалості такого періоду, тобто починаючи з першого дня прострочення і до дня оплати простроченого платежу.

Враховуючи неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" зобов`язань з оплати товару у встановлений Договором поставки № 52/2017 строк, господарський суд доходить висновку про правомірність позовних вимог в частині застосування штрафних санкцій.

Крім того, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Пункту 6.4. Договору визначено: відповідно до статті 625 Цивільного Кодексу України, якщо Покупець прострочить оплату Товару, то на прострочену суму Постачальник може нарахувати, а Покупець на вимогу Постачальника повинен сплатити 13 (тринадцять) процентів річних від простроченої суми коштів. Нарахуванні процентів здійснюється від першого дня прострочення до дня фактичної оплати.

Сторони домовились, що до усіх без виключення зобов`язань Сторін, які можуть виникнути з цього Договору, застосовується строк позовної давності у 3 (три) роки (п. 7.2. Договору).

До матеріалів справи позивачем надано детальний розрахунок пені та тринадцяти процентів річних окремо по кожному зобов`язанню, з урахуванням усіх проплат Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс".

Ознайомившись із наданими до матеріалів справи розрахунками суд встановив, що позивачем неправильно встановлено періоди відповідного нарахування та включено дні фактичної сплати суми заборгованості в період часу, за який здійснюється стягнення пені та процентів річних.

Водночас, у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Здійснивши самостійний розрахунок пені та 13% річних за періоди прострочення Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" оплати товару за Договором поставки № 52/2017 від 17 листопада 2016 року, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" пені в розмірі 2 451 709,90 грн. та 13% річних в розмірі 942 499,06 грн. В решті позову суд відмовляє, у зв`язку із безпідставністю відповідних нарахувань.

Щодо заявлених позивачем судових витрат, суд зазначає таке.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується частиною першою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, судовий збір покладається на Товариство з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" пропорційно до суми задоволених позовних вимог та підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" у розмірі 50 913,13 грн.

Відповідно також до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В контексті норми статті 126 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, підлягають відшкодуванню лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Таким чином, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є, зокрема, наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи на користь адвоката.

Крім того, суд враховує правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц, в якій зазначено , що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається із матеріалів справи, в якості доказів понесення витрат на оплату послуг адвоката позивач 16 серпня 2019 року (за вх. № 19786) надав до суду копію Акта здачі-прийняття наданих послуг № КЛ-00000064 від 09 серпня 2019 року та Довідку від 14 серпня 2019 року, підписану головою Адвокатського об`єднання "Кейнас Лігал", в якій зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" дійсно оплатило послуги з надання АО "Кейнас Лігал" правничої допомоги у розмірі 17 341,00 грн.

Проаналізувавши подані представником позивача докази на підтвердження витрат на професійну правничу суд зазначає, що факт підписання між Адвокатським об`єднанням "Кейнас Лігал" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" Акту здачі-приймання наданих правових послуг на суму 17 341,00 грн. не є безумовною підставою для стягнення витрат на правничу допомогу. При цьому, позивачем не надано до суду ані договору про надання правової допомоги, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" має здійснити оплату на користь Адвокатського об`єднання "Кейнас Лігал", ані доказів фактичного здійснення позивачем витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 17 341,00 грн. Жодних документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги (квитанції про оплату послуг адвоката, видаткові касові ордери; платіжні доручення про передачу коштів адвокату, виписки рахунків тощо) матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, за відсутності доказів фактичного понесення Товариством з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" витрат на професійну правову допомогу на суму 17 341,00 грн., суд не вбачає підстав для стягнення таких витрат з відповідача у справі.

З огляду на наведене, керуючись статтями 1, 13, 73-80, 86, 123, 126, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроресурс" (місцезнаходження: 62403, Харківський район, селище міського типу Бабаї, вулиця Островського, будинок 50; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Адама Україна" (місцезнаходження: 04050, місто Київ, вулиця Миколи Пимоненка, будинок 13, офіс № 4А/41; ) пеню в розмірі 2 451 709,90 грн., 13 % річних в розмірі 942 499,06 грн. та судовий збір в розмірі 50 931,13 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України та п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "23" серпня 2019 р.

Суддя В.В. Рильова

справа № 922/1742/19