ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2019м. ДніпроСправа № 904/1478/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Панни С.П. за участю секретаря судового засідання Кравченко Р.В.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕК", м. Дніпро

до ідповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сварог-Дністер", Хмельницька область, Новоушинський р-н, с. Куча

відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок", Хмельницька область, Красилівский район, с. Митинці

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "Серединецьке", Хмельницька область, Шепетівський район, с. Мокіївці

про стягнення грошових коштів в розмірі 34 132 215,75 грн.

Представники:

від позивача: Толоконов К.В.

від відповідача-2: Ткач В.В.

від відповідача-3: не з`явився

від третьої особи: Сіренко Ю.В.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕК" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АРМАДА ЛТД", Товариства з обмеженою відповідальністю "Сварог-Дністер" та Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" про солідарне стягнення заборгованості по лізинговим платежам у розмірі 4 177 187,23 грн. та 365% річних у розмірі у розмірі 29 955 028,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов договору поруки №3П/8АФ-15 від 30.03.2018р. відповідачем-1, договору поруки №2П/8АФ-15 від 30.03.2018р. відповідачем-2, договору поруки №1П/8АФ-15 від 11.03.2015р. відповідачем-3, які виступають поручителями з виконанню Лізингоодержувачем (ТОВ "Середницьке") своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу № 8АФ-15 від 11.03.2015р.

Ухвалою суду від 22.02.2019р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 16.05.2019р. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "Серединецьке".

Ухвалою суду від 16.05.2019р. відкладено підготовче засідання на 27.05.2019р.

06.05.2019р. на електронну поштову скриньку господарського суду від відповідача-3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що Договір поруки №1П/8АФ-15 від 11.03.2015р. припинив свою дію згідно ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України (в редакції яка діяла на момент підписання даного Договору поруки), оскільки Додатковою угодою №2 до договору фінансового лізингу №8АФ-15 від 11.03.2015 року збільшено відповідальність Лізингоодержувача за порушення строків оплати Лізингового платежу до 365% річних без його згоди.

Крім того, відповідач-3 зазначає, що договір поруки №3П/8АФ-15 від 30.03.2018р. укладений між позивачем та відповідачем-1, не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним в момент його укладення, а його суть направлена лише на визначення підсудності на території Дніпропетровської області.

06.05.2019р. на електронну поштову скриньку господарського суду від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що Договір поруки №2П/8АФ-15 від 30.03.2018р. припинив свою дію згідно ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України (в редакції яка діяла на момент підписання даного Договору поруки), оскільки Додатковою угодою №2 до договору фінансового лізингу №8АФ-15 від 11.03.2015 року збільшено відповідальність Лізингоодержувача за порушення строків оплати Лізингового платежу до 365% річних без його згоди.

Відповідач-2 також зазначає, що договір поруки №3П/8АФ-15 від 30.03.2018р. укладений між позивачем та відповідачем-1, не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним в момент його укладення, а його суть направлена лише на визначення підсудності на території Дніпропетровської області.

22.05.2019р. позивач на електронну поштову скриньку господарського суду надіслав відповідь на відзив, де зазначив, що пунктом 6.3 договору поруки №1П/8АФ-15 від 11.03.2015р. та № 2П/8АФ45 від 30.03.2018р. сторони договорів поруки встановили, що у тому разі, якщо без згоди поручителя до основного договору вносяться зміни, що тягнуть за собою збільшення відповідальності поручителя, обсяг відповідальності поручителя залишається без змін (попереднім).

Щодо стверджень відповідачів-2,-3 про збільшення відповідальності Лізингоодержувача за порушення строків оплати Лізингового платежу до 365% річних без його згоди, позивач зазначив, що договір поруки №1П/8АФ-15 від 11.03.2015р. був укладений у період, коли діяла редакція п. 7.2 основного договору, якою передбачено 70% річних, а договір поруки № 2П/8АФ45 від 30.03.2018р. було укладено у період, коли діяла змінена редакція п. 7.2 основного договору, якою передбачено 365% річних.

Крім того, позивач у відповіді на відзив просить суд стягнути з відповідача-2 заборгованість по лізинговим платежам у розмірі 4 177 187,23 грн. та 365% річних у розмірі у розмірі 29 955 028,52 грн., а з відповідача-3 заборгованість по лізинговим платежам у розмірі 4 177 187,23 грн. та 70% річних у розмірі у розмірі 5 744 799,99 грн., що за своєю правовою природою є заявою про збільшення розміру позовних вимог.

22.05.2019р. на електронну поштову скриньку господарського суду від відповідача-3 та 23.05.2019р. від відповідача-2 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких вони звертають увагу суду на те, що позивач у позовній заяві не визначив статус Лізингоодержувача (ТОВ «Серединецьке») за Договором фінансового лізингу №8АФ-15 від 11 березня 2015 року, а за рішенням суду ТОВ «Серединецьке» залучено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів. В частині 1 ст. 554 ЦК України закріплено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Однак, з позиції відповідачів-2,-3, як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач не дотримується вимог ч.1 ст.554 ЦК України і визначає боржниками лише поручителів. У зв`язку з цим, відповідачі-2,-3 вважають, що поручителі (Відповідач-1, Відповідач-2 та Відповідач-3) не можуть бути самостійними відповідачами перед ТОВ «Агротек» без ТОВ «Серединецьке», з чого випливає, що ТОВ «Агротек» не правильно визначено склад відповідачів за неналежне виконання умов Договору фінансового лізингу №8АФ-15 від 11 березня 2015 року.

Також відповідачі-2,-3 зазначають, що закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що стягувач протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Таким чином, у зв`язку з тим, що Лізингодавець та Лізингоодержувач не повідомили Поручителів про існування Додаткової угоди №2 від 13.07.2016 року та Додаткової угоди №3 від 30.03.2018 року - у Лізингодавця виникало право протягом року пред`явити позов до Поручителя із моменту останнього платежу за Основним договором, тобто до 20 грудня 2018 року звернутися до суду з відповідним позовом до Лізингоодержувача та Поручителів.

Ухвалою суду від 27.05.2019р. відкладено підготовче засідання на 13.06.2019р.

Ухвалою суду від 13.06.2019р. продовжено строк підготовчого провадження у справі № 904/1478/18 на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 21 червня 2019 року.

20.06.2019р. на електронну поштову скриньку господарського суду від відповідачів-2,-3 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначають про те, що Велика Палата Верховного Суду зорієнтувала правозастосовну практику на те, що захист прав кредитора у справі за його позовом до боржника і кількох поручителів у межах одного виду судочинства є прогнозованішим і відповідає принципу правової визначеності, оскільки не допускає роз`єднання вимог кредитора до сторін солідарного зобов`язання залежно від суб`єктного складу останнього. Крім того, на їх думку, позовні вимоги які визначені у відповіді на відзив порушують вимоги ст. 556 ЦК України, оскільки вказані вимоги підпадають під визначення субсидіарної відповідальності.

Ухвалою суду від 21.06.2019р. відкладено підготовче засідання на 26 червня 2019р.

Ухвалами суду від 26.06.2019р. відмовлено у задоволенні клопотань Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" та Товариства з обмеженою відповідальністю "СВАРОГ-ДНІСТЕР" про зупинення провадження по справі №904/1478/19, відкладено підготовче засідання на 15.07.19р.

12.07.2019р. позивач подав до суду заяву, в якій просив прийняти відмову від позову в частині стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АРМАДА ЛТД" та закрити провадження по справі № 904/1478/19 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АРМАДА ЛТД".

Ухвалою суду від 15.07.2019р. задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕК" про відмову від позову в частині стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АРМАДА ЛТД". Закрито провадження у справі № 904/1478/19 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "АРМАДА ЛТД" заборгованості по лізинговим платежам у розмірі 4 177 187,23 грн. та 365% річних у розмірі у розмірі 29 955 028,52 грн.

Ухвалою суду від 15.07.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу № 904/1478/19 до судового розгляду по суті в засіданні на 19.07.2019р.

18.07.2019р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Сварог-Дністер", Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" надійшли до суду клопотання про передачу справи за територіальною підсудністю до Господарського суду Хмельницької області.

18.07.2019р. у судовому засіданні судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про відмову в задоволенні даних клопотань, яку занесено до протоколу судового засідання.

Відмова обґрунтована тим, що згідно ч.11 ст. 30 ГПК України у випадку об`єднання позовних вимог щодо укладання, зміни, розірвання і виконання правочину з вимогами щодо іншого правочину, укладеного для забезпечення основного зобов`язання, спір розглядається господарським судом за місцезнаходженням відповідача, який є стороною основного зобов`язання. За ч. 2 ст. 31 ГПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.

З огляду на викладене, оскільки дана справа прийнята Господарським судом Дніпропетровської області до свого провадження з додержанням правил підсудності, вона повинна бути розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду. Крім того, внаслідок змін у складі відповідачів не вбачається підстав для віднесення справи до виключної підсудності іншого суду.

08.08.2019р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" надійшло до суду клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовими рішеннями у справах № 924/482/19 та № 924/490/19.

Ухвалою суду від 14.08.2019р. у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" про зупинення провадження у справі відмовлено.

14.08.2019р. у судовому засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" заявив усні клопотання про поновлення процесуального строку для подання клопотання про призначення судової експертизи та клопотання про призначення судової експертизи.

Згідно ч.3 ст. 195 ГПК України провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

Враховуючи те, що клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" про призначення судової експертизи не містить підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу, суд відмовляє в його задоволенні та в задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку для подання клопотання про призначення судової експертизи.

У судовому засіданні 14.08.2019р. на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

11.03.2015р. між ТОВ "Агротек" (Лізингодавець) та ТОВ "Серединецьке" (Лізингоодержувач) був укладений договір фінансового лізингу № 8АФ-15 (договір), відповідно до п. 1.1. якого лізингодавець зобов`язується передати на умовах фінансового лізингу у платне користування предмет лізингу, а лізингоодержувач прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. Ціна одиниці, кількість, загальна вартість майна на момент укладення договору наведені в додатку № 1 «Специфікація».

19 березня 2015 року між Лізингодавцем та Лізингоодержувачем складено та підписано Акт приймання-передачі, який є Додатком №3 до Договору фінансового лізингу №8АФ від 11 березня 2015 року, згідно, якого Лізингодавець передав, а Лізингоодержувач прийняв Трактор John Dееrе 8335К (2013 року випуску, серійний НОМЕР_1) за ціною 250 000,00 (двісті п`ятдесят тисяч) доларів США або 5 898 712,40 (п`ять мільйонів вісімсот дев`яносто вісім тисяч сімсот дванадцять гривень 40 коп.) гривень.

Згідно з п. 1.2. договору строк користування не може бути менше одного року.

Згідно п. 2.1. договору, вартість Майна становить гривневий еквівалент 250 000,00 (двісті п`ятдесят тисяч Доларів США 00 центів) Доларів США, що розраховується за курсом продажу Долару США, встановленим у міжбанківській інформаційній системі "УкрДілінг" (http://www.udinform.com/), сформованим на 16:00 за Київським часом (надалі - Міжбанківський курс) на дату, що передує даті укладання цього Договору (надалі - Міжбанківський курс Договору), та на дату укладання цього Договору становить 5 425 000,00 (п`ять мільйонів чотириста двадцять п`ять тисяч гривень 00 копійок) гривень, у тому числі ПДВ 904 166,67 грн. (надалі - Вартість Майна).

Відповідно до п. 3.1. договору впродовж 45 календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем лізингодавцю авансового платежу, а також комісії, зазначеної в п. 4.3. договору та після виконання лізингоодержувачем вимог щодо страхування майна лізингодавець зобов`язаний передати лізингоодержувачу майно в лізинг.

Згідно з п. 3.2. договору передача майна в лізинг здійснюється на підставі акту приймання-передачі майна за адресою: 49083, м. Дніпропетровськ, вул. Собінова, 1. Майно вважається переданим лізингоодержувачу з дати підписання акта приймання-передачі майна.

Відповідно до п. 4.1 договору всі платежі за Договором Лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національній валюті України (гривнях) відповідно до умов цього Договору та Додатку №2 «Графік внесення лізингових платежів» до Договору (надалі - Графік) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Лізингодавця, вказаний у цьому Договорі

Щомісячні платежі, та порядок їх сплати: щомісячно, згідно графіку, та включають в себе: суму, яка компенсує частину вартості предмету лізингу у розмірі згідно додатку №2; Платіж як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане у лізинг майно в розмірі згідно додатку №2.

Відповідно до п. 4.4. договору сума чергового Лізингового платежу є гривневим еквівалентом відповідної суми (в Доларах США), зазначеної в Графіку, виходячи з Міжбанківського курсу на дату, що передує даті сплати Лізингоодержувачем чергового Лізингового Платежу, зазначеного в Графіку (надалі - Міжбанківський курс Графіку). Такий порядок застосовується до усіх Лізингових платежів та будь-яких інших сум, які підлягають сплаті згідно з Договором. Розмір, склад, терміни сплати Лізингових платежів встановлюються в Графіку.

Згідно п. 4.6 договору датою сплати Лізингового платежу є дата зарахування коштів на поточний рахунок Лізингодавця. Якщо строк сплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або ін.) день, то Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити такий платіж не пізніше дня, який передує останньому робочому дню, за яким настає такий неробочий (вихідний, святковий або ін.) день.

Відповідно до п. 6.1. договору право власності на майно переходить до лізингоодержувача за умови сплати ним всіх лізингових платежів в розмірах та у терміни, передбачені графіком, в тому числі сплати лізингодавцю всієї суми вартості майна, що у гривневому еквіваленті не менше вартості майна, зазначеної у акті приймання-передачі майна, сплати штрафних санкцій відповідно до умов договору. На підтвердження переходу права власності до лізингоодержувача сторони підписують договір купівлі-продажу (викупу майна).

Згідно з п. 7.2. договору у випадку, якщо лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого лізингового платежу, який встановлений у графіку, лізингоодержувач несе відповідальність перед лізингодавцем у вигляді сплати 70% річних від суми простроченого лізингового платежу (відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Згідно п. 9.2 Договору у випадку, якщо Лізингоодержувач не здійснить оплату Лізингового платежу у строки, вказані в Графіку, то при зверненні Лізингодавця до суду для розрахунку суми несплачених Лізингових платежів Лізингодавець має право використовувати Міжбанківський курс на дату, що передує даті складання ним позовної заяви.

Керуючись п. 9.2 Договору, усі несплачені Лізингоодержувачем лізингові платежі розраховуються виходячи з курсу продажу долару США, встановленому у міжбанківській інформаційній системі «УкрДілінг», сформованим на 16:00 за Київським часом на дату, що передує даті складання цієї позовної заяви, а саме на 21.03.2019 p., тобто 27,13 грн. за 1 долар США.

Строк дії договору з 11.03.2015р. по 20.12.2017р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх зобов`язань за цим договором. Зазначений строк може бути змінений відповідно до умов даного договору (п. 11.1 договору).

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання та втрачає свою чинність після виконання сторонами всіх зобов`язань по ньому (п. 11.2 договору).

Відповідно до Графіку внесення лізингових платежів останній лізинговий платіж, який повинна була здійснити третя особа за основним договором - 20.12.2017 року.

13 липня 2016 року Сторони уклали додаткову угоду № 2 до договору фінансового лізингу № 8АФ-15 від 11.03.2015 року, якою погодили внести зміни в п. 7.2. Договору та викласти його у наступній редакції: « 7.2. 7.2. У випадку, якщо Лізингоодержувач порушить строк оплати будь-якого Лізингового платежу, який встановлений в Графіку, Лізингоодержувач несе відповідальність перед Лізингодавцем у вигляді сплати 365 (трьохсот шістдесяти п`яти) процентів річних від суми простроченого Лізингового платежу (відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України)».

30.03.2018 року Сторонами було укладено Додаткову угоду № 3 до Договору фінансового лізингу № 8АФ-15 від 11.03.2015 року, якою було внесено зміни до Договору та Графік внесення лізингових платежів, який був узгоджений сторонами за період з 20.04.2015 по 20.12.2017 (Додаток №2 до Договору фінансового лізингу № 8АФ-15 від 11.03.2015) було змінено новим Графіком внесення лізингових платежів у новій редакції, в якій прострочену заборгованість по сплаті чергових лізингових платежів за лютий 2016 - грудень 2017 року в розмірі 194 881,54 Доларів США, що складається з: суми, яка компенсує частину вартості предмету лізингу - 162 477,34 Доларів США; платежу як винагороди (комісія) за отримане у лізинг майно - 8 476,29 Доларів США; штрафних санкцій - 23 927,91 Доларів США, Лізингоодержувач зобов`язується сплатити у наступному порядку:

1.) 105 443,39 Доларів США - в строк до 20.11.2018р.

2.) 52 721,69 Доларів США - в строк до 20.03.2019р.

3.) 26 360,85 Доларів США - в строк до 20.05.2019р.

4.) 10 355,61 Доларів США - в строк до 20.06.2019р.

Станом на дату звернення позивача до суду з позовною заявою Лізингоодержувач не виконав зобов`язання з оплати поточної та простроченої заборгованості по сплаті чергових лізингових платежів у строки, визначені п. 2 та 3 додаткової угоди № 3 від 30.03.2018 p., а саме:

Пунктом 4 додаткової угоди сторони погодили, що у випадку будь-якого порушення Лізингоодержувачем зобов`язань з оплати простроченої заборгованості у строки, визначені п.3 цієї Додаткової угоди, п.3 Додаткової угоди втрачає свою чинність (відповідно до письмового повідомлення Лізингодавця), а Сторони керуються Графіком внесення лізингових платежів (Додаток № 2).

Відповідно до Графіку внесення лізингових платежів в редакції додаткової угоди №3 від 30.03.2018 року, останній лізинговий платіж, який повинна була здійснити третя особа за основним договором - 20.06.2019 року.

Виходячи з невиконання третьою особою оплати простроченої заборгованості по сплаті чергових лізингових платежів у строки, визначені п. 3 Додаткової угоди №3, Лізингодавець повідомленням №2802/19-2019/2юр від 28.02.2019 р. повідомив Лізингоодержувача про втрату чинності п. 3 додаткової угоди, яким сторони узгодили строки погашення Лізингоодержувачем простроченої заборгованості по сплаті чергових лізингових платежів, а тому, Сторони керуються Графіком внесення лізингових платежів (Додаток № 2) без врахування п. 3 додаткової угоди.

Як зазначає позивач, відповідно до умов Договору заборгованість Лізингоодержувача перед позивачем по сплаті лізингових платежів за Договором складає 153 969,30 доларів США, що за Міжбанківським курсом на дату, що передує даті складання цієї позовної заяви (27,13 грн за 1 долар США), становить 4 177 187,23 грн., а розмір 365 відсотків річних становить 29 955 028,52 грн.

Згідно Графіку внесення лізингових платежів (том 1, а.с. 26) на дату подання позовної заяви позивачем зазначено про сплату третьою особою лізингових платежів у сумі 1 114 982,27 грн., але надана позивачем довідка Акціонерного банку «Південний» № 172-168-1570ЗБТ-2019 від 18.04.2019 (том 3, а.с.30-99) свідчить про погашення заборгованості за спірний період на суму 361 149,71 грн. (враховуючи платіж на суму 675,00 грн. від 11.10.2016 із призначенням «за 2016 рік» та платіж на суму 57 382,57 грн. від 18.12.2017 із призначенням «за 11-12/2015 та 10/2016 роки»).

Жодних інших доказів оплати Лізингоодержувачем за спірний період згідно Графіку внесення лізингових платежів відповідачами та третьою особою не надано.

Як вбачається з матеріалів справи 01.03.2019р. позивач направив Лізингоодержувачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" повідомлення № 2802/19-2019/2юр від 28.02.2019р. та рахунок № 2802/2019/2 від 28.02.2019р. із вимогою щодо виконання зобов`язань за Договором фінансового лізингу з оплати лізингових платежів за договором фінансового лізингу № 8АФ-15 від 11.03.2015 р. та простроченої заборгованості за Додатковою угодою № 3 до Договору, що підтверджується фіскальним чеком, поштовою накладною та описом вкладення від 09.03.2019р. (том 1, а.с. 34).

З огляду на викладене, станом на момент розгляду справи учасниками справи не надано до суду доказів оплати Товариством з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" заборгованості по лізинговим платежам у розмірі 4 177 187,23 грн. та 365% річних у розмірі у розмірі 29 955 028,52 грн., а тому заборгованість останнього перед позивачем підтверджується матеріалами справи.

Договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Статтею 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що фінансовий лізинг це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на встановлений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Зі статті 2 цього Закону вбачається, що відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відносини, що виникають у разі набуття права господарського відання на предмет договору лізингу, регулюються за правилами, встановленими для регулювання відносин, що виникають у разі набуття права власності на предмет договору лізингу, крім права розпорядження предметом лізингу.

Згідно статті 3 вищевказаного Закону предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк дії лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Згідно ч. 1ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ч. 1ст. 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст. 806 Цивільного кодексу України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 3 статті 692 ЦК України передбачено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

У відповідності до ч.ч.1, 3 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму, а плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

11.03.2015 року між ТОВ «Агротек» (Лізингодавець), ТОВ «СК Бужок» (Поручитель) та ТОВ «Серединецьке» (Лізингоодержувач) було укладено договір поруки № 1П/8АФ-15 (Договір поруки 1П), предметом якого є зобов`язання Поручителя перед Лізингодавцем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання Лізингоодержувачем, своїх зобов`язань перед Лізингодавцем, які випливають з умов Договору фінансового лізингу № 8АФ-15 від 11.03.2015р., а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Договору фінансового лізингу № 8АФ-15 від 11.03.2015р. (Основний договір).

Пунктом 1.2. Договору поруки 1П Сторони Договору встановлюють, що зобов`язання Поручителя перед Лізингодавцем є безумовними і ніяких інших умов, крім передбачених цим Договором та основним договором не потребують.

В пункті 1.3. Договору поруки 1П закріплено, що Поручитель свідчить, що він ознайомлений зі змістом Основного договору та обсягом зобов`язань, Лізингоодержувача за Основним договором, повністю з ними згоден, ніяких заперечень, а також непорозумінь щодо його положень не має. Для внесення будь-яких змін та доповнень до Основного договору Лізингодавцю та Лізингоодержувачу не потрібно отримувати згоду поручителя на внесення таких змін.

У випадках неможливості виконання Лізингоодержувачем своїх зобов`язань за Основним договором Лізингодавець має право на свій розсуд пред`явити свої вимоги безпосередньо до Поручителя чи Лізингоодержувача або обом Сторонам одночасно, повідомивши Поручителя про прострочення Лізингоодержувачем своїх зобов`язань за Основним договором протягом 2-х робочих днів з моменту прострочення Лізингоодержувачем забезпеченого порукою зобов`язання. (п. 2.1. Договору поруки 1П)

Пунктом 3.1.1. Договору поруки 1П встановлено, що поручитель зобов`язаний протягом одного робочого дня, від дати отримання письмової вимоги Лізингодавця про прострочення Лізингоодержувачем забезпеченого порукою зобов`язання або листа Лізингодавця про неможливість виконати зобов`язання за Основним договором, виконати відповідне зобов`язання, шляхом перерахування коштів на погашення заборгованості Лізингоодержувача за Основним договором на рахунок Лізингодавця.

У відповідності до п. 3.1.2. договору поруки від 11.03.2015 р. Поручитель зобов`язаний у разі невиконання Лізингоодержувачем забезпеченого порукою зобов`язання, відповідати перед Лізингодавцем як солідарний боржник всім своїм майном на яке, згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення.

Пунктом 6.2. Договору 1П встановлено, що договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами та втрачає свою дію з моменту припинення забезпеченого ним зобов`язання. Також порука припиняється, якщо Лізингодавець в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання зобов`язання за Основним договором не пред`явить вимоги до Поручителя.

Пунктом 6.3. Договору 1П встановлено, що у тому разі, якщо без згоди Поручителя до Основного договору вносяться зміни, що тягнуть за собою відповідальність Поручителя, обсяг відповідальності Поручителя залишається без змін (попереднім).

У зв`язку з невиконанням Лізингоодержувачем своїх зобов`язань за Договором фінансового лізингу з оплати лізингових платежів за договором фінансового лізингу № 8АФ-15 від 11.03.2015 р. та простроченої заборгованості за Додатковою угодою № 3 до Договору, Позивач 01.03.2019р. звернувся до Відповідача 3 з вимогою № 2802/19-2019/1юр від 28.02.2019р. про сплату грошових коштів в сумі 3 021 843,42 грн., що підтверджується фіскальним чеком, поштовою накладною та описом вкладення від 01.03.2019р. (том 1, а.с. 35).

Проте, Відповідач 3 не здійснив погашення заборгованості Лізингоодержувача за Основним договором.

Крім того, 30.03.2018 року між ТОВ «Агротек» (Лізингодавець), ТОВ «Сварог-Дністер» (Поручитель) та ТОВ «Серединецьке» (Лізингоодержувач) було укладено договір поруки № 2П/8АФ-15 (Договір поруки 2П), предметом якого є зобов`язання Поручителя перед Лізингодавцем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання Лізингоодержувачем, своїх зобов`язань перед Лізингодавцем, які випливають з умов Договору фінансового лізингу № 8АФ-15 від 11.03.2015р., а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Договору фінансового лізингу № 8АФ-15 від 11.03.2015р. (Основний договір).

Пунктом 1.2. Договору поруки 2П Сторони Договору встановлюють, що зобов`язання Поручителя перед Лізингодавцем є безумовними і ніяких інших умов, крім передбачених цим Договором та основним договором не потребують.

В пункті 1.3. Договору поруки 2П закріплено, що Поручитель свідчить, що він ознайомлений зі змістом Основного договору та обсягом зобов`язань, Лізингоодержувача за Основним договором, повністю з ними згоден, ніяких заперечень, а також непорозумінь щодо його положень не має. Для внесення будь-яких змін та доповнень до Основного договору Лізингодавцю та Лізингоодержувачу не потрібно отримувати згоду поручителя на внесення таких змін.

У випадках неможливості виконання Лізингоодержувачем своїх зобов`язань за Основним договором Лізингодавець має право на свій розсуд пред`явити свої вимоги безпосередньо до Поручителя чи Лізингоодержувача або обом Сторонам одночасно, повідомивши Поручителя про прострочення Лізингоодержувачем своїх зобов`язань за Основним договором протягом 2-х робочих днів з моменту прострочення Лізингоодержувачем забезпеченого порукою зобов`язання. (п. 2.1. Договору поруки 2П)

Пунктом 3.1.1. Договору поруки 2П встановлено, що поручитель зобов`язаний протягом одного робочого дня, від дати отримання письмової вимоги Лізингодавця про прострочення Лізингоодержувачем забезпеченого порукою зобов`язання або листа Лізингодавця про неможливість виконати зобов`язання за Основним договором, виконати відповідне зобов`язання, шляхом перерахування коштів на погашення заборгованості Лізингоодержувача за Основним договором на рахунок Лізингодавця, зазначений в цьому договорі.

У відповідності до п. 3.1.2. Договору поруки 2П Поручитель зобов`язаний у разі невиконання Лізингоодержувачем забезпеченого порукою зобов`язання, відповідати перед Лізингодавцем як солідарний боржник всім своїм майном на яке, згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення.

Пунктом 6.2. Договору 2П встановлено, що договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами та втрачає свою дію з моменту припинення забезпеченого ним зобов`язання. Порука припиняється, якщо Лізингодавець протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання за Основним договором не пред`явить вимоги до Поручителя.

Пунктом 6.3. Договору 2П встановлено, що у тому разі, якщо без згоди Поручителя до Основного договору вносяться зміни, що тягнуть за собою відповідальність Поручителя, обсяг відповідальності Поручителя залишається без змін (попереднім).

У зв`язку з невиконанням Лізингоодержувачем своїх зобов`язань за Договором фінансового лізингу з оплати лізингових платежів за договором фінансового лізингу № 8АФ-15 від 11.03.2015 р. та простроченої заборгованості за Додатковою угодою № 3 до Договору, Позивач 09.04.2019р. звернувся до Відповідача 2 з вимогою № 0904/19-20юр від 09.04.2019р. про сплату грошових коштів в сумі 4 149 472,76 грн., що підтверджується фіскальним чеком, поштовою накладною та описом вкладення від 09.04.2019р. (том 1, а.с. 33).

Проте, Відповідач 2 не здійснив погашення заборгованості Лізингоодержувача за Основним договором.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою та/або заставою.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

З огляду на викладену норму, хоч між боржником та кожним з поручителів було укладено окремі договори поруки, вони відповідають за виконання основного зобов`язання за спірним договором фінансового лізингу як солідарні боржники.

Позовні вимоги у цій справі є однорідними та нерозривно пов`язані з обов`язком належного виконання основного зобов`язання за договором фінансового лізингу № 8АФ-15 від 11.03.2015р.

Дослідивши твердження відповідача-2 про припинення Договору поруки №2П/8АФ-15 від 30.03.2018р., суд відхиляє їх з огляду на наступне.

Якщо умовами кредитного договору передбачені окремі зобов`язання боржника щодо повернення боргу щомісяця частинами та встановлена самостійна відповідальність боржника за невиконання таких обов`язків, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованості повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то з урахуванням змісту частини четвертої статті 559 цього кодексу зазначені вище правила мають застосовуватися і до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц).

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Якщо позивач пред`явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення коштів поза межами цього строку (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц).

Станом на час розгляду справи діє частина 4 статті 559 ЦК України в редакції, зміни до якої були внесені Законом № 2478-VIII від 03.07.2018, відповідно до якої порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

У відповідності до пунктів 1,2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2478-VIII від 03.07.2018р. цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом. Цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.

03.11.2018 року Закон № 2478-УІІІ був опублікований у газеті «Голос України» за №208, набрав чинності 04.11.2018 року та був введений в дію 04.02.2019 року.

Враховуючи викладене, нова редакція ч. 4 ст. 559 ЦК України введена в дію 04.02.2019 року.

Як вже було зазначено вище, договір поруки № 2П/8АФ-15 між ТОВ «Агротек», ТОВ «Сварог-Дністер» та ТОВ «Серединецьке» було укладено 30.03.2018 року.

Станом на час укладення даного договору поруки діяла редакція ч. 4 ст. 559 ЦК України, яка зазначала, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 3 ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Частиною 1 статті 251 Цивільного кодексу України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до частини 1 статті 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Згідно з частиною 1 статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Пунктом 6.2. Договору 2П встановлено, що договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами та втрачає свою дію з моменту припинення забезпеченого ним зобов`язання. Порука припиняється, якщо Лізингодавець протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання за Основним договором не пред`явить вимоги до Поручителя.

Отже, умова договору про дію поруки до припинення забезпеченого нею зобов`язання позичальника за договором, тобто до настання події, не встановлює строк припинення поруки у розумінні ст. 251 ЦК України. Тому у цьому випадку має застосовуватися припис ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про припинення поруки.

Вказаний строк є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, та для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.05.2019 року у справі № 913/320/18.

З огляду на викладене, оскільки позивач (кредитор) пред`явив вимогу до відповідача-2 09.04.2019р. та звернувся з позовом до суду 11.04.2019р., тобто в межах трьох років від дня настання строку виконання основного зобов`язання, договір поруки № 2П/8АФ-15 від 30.03.2018 року є чинним, тому позовні вимоги до відповідача-2 підлягають задоволенню.

Твердження відповідача-2 про те, що він не був ознайомлений зі змістом Додаткової угоди № 2 і Додаткової угоди № 3, зокрема про викладення Графіку внесення лізингових платежів з останнім кінцевим строком оплати по 20.06.2019р. судом не приймаються до уваги, оскільки в пункті 1.3. Договору поруки 2П ним за свідчено, що він ознайомлений зі змістом Основного договору та обсягом зобов`язань Лізингоодержувача за Основним договором, повністю з ними згоден, ніяких заперечень, а також непорозумінь щодо його положень не має. Крім того, пунктом 6 Додаткової угоди № 3 від 30.03.2019р. встановлено, що остання є невідємною частиною договору фінансового лізингу № 8АФ-15 від 11.03.2015 року.

Твердження відповідача-3 про припинення Договору поруки №1П/8АФ-15 від 11.03.2015р. судом відхиляються з огляду на наступне.

Станом на час укладення договору поруки № 1П/8АФ-15 від 11.03.2015р. діяла частина 1 статті 559 Цивільного кодексу України (в редакції 11.06.2016) якою встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Частиною 4 даної статті було встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Тому, враховуючи викладене, сторонами Договору поруки №1П/8АФ-15 у пунктах 6.3 та 6.2 правомірно узгоджено, що у тому разі, якщо без згоди Поручителя до Основного договору вносяться зміни, що тягнуть за собою відповідальність Поручителя, обсяг відповідальності Поручителя залишається без змін (попереднім). Договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами та втрачає свою дію з моменту припинення забезпеченого ним зобов`язання. Також порука припиняється, якщо Лізингодавець в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання зобов`язання за Основним договором не пред`явить вимоги до Поручителя.

Суд зазначає, що строк дії поруки договором № 1П/8АФ-15 від 11.03.2015 встановлений, та позивач правомірно звернувся до відповідача-3 за несплачені та несвоєчасно сплачені Лізингоотримувачем лізингові платежі з 20.04.2016 року з позовом до суду в межах трирічного строку, узгодженому сторонами.

Однак, суд звертає увагу на те, що збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни забезпеченого порукою зобов`язання повинно розумітись як: підвищення розміру процентів або встановлення нових умов щодо порядку зміни розміру процентної ставки, що призведе до її збільшення; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти; установлення або збільшення розміру неустойки; розширення змісту основного зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним тощо.

Відповідно до п.4.1.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24.11.2014 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів": Згода поручителя надається в порядку та у спосіб, який передбачений договором поруки. Якщо договором поруки передбачено зміну його умов за письмової згоди сторін, то у такому разі саме лише повідомлення кредитором або боржником поручителя про зміну умов договору не є доказом надання поручителем згоди.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами договору фінансового лізингу № 8АФ-15 шляхом укладення додаткової угоди № 2 від 13 липня 2016 року у п.10.2.1 договору було збільшено комісію з 62 867, 45 дол. США до 84 412,57 дол. США та у п.7.2 договору збільшено відповідальність за порушення строку оплати будь-якого лізингового платежу з 70% до 365% від суми простроченого Лізингового платежу, тобто було збільшено обсяг відповідальності поручителя.

Тому, оскільки доказів згоди відповідача-3 щодо укладення додаткової угоди № 2 від 13 липня 2016 року позивачем до матеріалів справи не надано, має братися до уваги первинний Графік внесення лізингових платежів з останнім визначеним кінцевим строком оплати - по 20.12.2017р. (том 1, а.с.23), а не Графік внесення лізингових платежів з останнім визначеним кінцевим строком оплати (том 1, а.с.26)

Враховуючи вище викладене, перерахувавши розрахунки позивача, з відповідача-3 підлягає до стягнення заборгованість по лізинговим платежам у розмірі 4 177 187,23 грн. та 70% річних у розмірі у розмірі 5 744 799,99 грн.

Згідно з ч.1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Європейський суд з прав людини у справі «Мантованеллі» проти Франції» звернув увагу суду на те, що одним із складників справедливого судового розгляду у розумінні ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» є право на змагальне провадження.

Ст.13 ГПК України зазначає, що судочинство у господарських судах України здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Суд відповідно до статті 237 ГПК України під час розгляду справи з`ясував чи мали місце обставини (факти) якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача-3 заборгованості по лізинговим платежам у розмірі 4 177 187,23 грн. та 70% річних у розмірі у розмірі 5 744 799,99 грн. підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач також просить стягнути з відповідача 13 150,00 грн. витрат на правничу допомогу адвоката.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно частини другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з приписами частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу до матеріалів справи надано:

- копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 17.05.2018р.;

- копію додаткової угоди № 8/1 від 22.03.2019р. до договору про надання правничої (правової) допомоги від 17.05.2018р.;

- копію ордеру від 30.01.2019р. серія ДП №2263/017;

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДП №4055 від 19.12.2018р.;

- копію платіжного доручення № 38468 від 15.04.2019р.

Згідно до положень ч.ч. 4-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи те, що відповідачем не було надано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, вимоги позивача про стягннення 13 150,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню.

Окрім того, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

При зверненні до Господарського суду Дніпропетровської області 20.06.2019р. із відповіддю на відзив, що за своєю правовою природою є заявою про збільшення розміру позовних вимог, позивачем не досплачено судовий збір у розмірі 148 829,81 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік", прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року становить 1921грн.

Відповідно до п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру, ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 1 ст. 129 та пунктом 1 частини 4 ст. 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи викладене, судовий збір у розмірі 511 983,24 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 327,39 грн. покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Сварог-Дністер".

З Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" підлягає стягненню судовий збір у розмірі 148 829,81 грн. в дохід Державного бюджету України та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 822,61 грн. на користь позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сварог-Дністер" (32645, Хмельницька обл., Новоушицький район, село Куча, вул. Центральна, будинок 7; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕК" (49083, м. Дніпро, вул. Собінова, буд. 1; ) заборгованість по лізинговим платежам у розмірі 4 177 187,23 грн., 365% річних у розмірі 29 955 028,52 грн., судового збору у розмірі 511 983,24 грн., витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 327,39 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" (31062, Хмельницька обл., Красилівський район, село Митинці, вул. Центральна, будинок 83, корпус В; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕК" (49083, м. Дніпро, вул. Собінова, буд. 1; ) заборгованість по лізинговим платежам у розмірі 4 177 187,23 грн., 70% річних у розмірі 5 744 799,99 грн., витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 822,61 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Бужок" (31062, Хмельницька обл., Красилівський район, село Митинці, вул. Центральна, будинок 83, корпус В; ) в дохід Державного бюджету України в особі Державної судової адміністрації України (отримувач коштів ГУК у м.Києві /м. Київ/ 22030106; код за ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; рахунок отримувача 6001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір у розмірі 148 829,81 грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного тексту судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 21.08.2019

Суддя С.П. Панна