РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2019Справа № 910/6913/19
за позовом Державного підприємства «Укрсервіс Мінтрансу»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл НК»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Підприємство з іноземними інвестиціями «АМІК Україна»

про стягнення 75864,68 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Укрсервіс Мінтрансу» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл НК» про стягнення 75864,68 грн.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем зобов`язання за договором поставки нафтопродуктів №048/2018 від 25.06.2018 щодо передачі товару - нафтопродуктів шляхом заправлення на автозаправних станціях Підприємство з іноземними інвестиціями «АМІК Україна», у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача сплачену за таким договором суму грошових коштів у розмірі 64233,00 грн., пеню у розмірі 5460,40 грн., 4496,31 грн. штрафу, 1226,21 грн. збитків від інфляції, 448,76 грн. 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 суд ухвалив: позовну заяву Державного підприємства «Укрсервіс Мінтрансу» залишити без руху; встановити позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви:- надати розрахунок із зазначенням періодів нарахування інфляційних втрат; - надати виклад обставин заявлених позивачем позовних вимог в контексті необхідності залучення до участі у справі третьої особи - Підприємство з іноземними інвестиціями «АМІК Україна»; - надати до суду відомості щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до позовної заяви; - зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи;- подати підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав; встановити позивачу строк для усунення недоліків - протягом семи днів з дня вручення даної ухвали.

12.06.2019 до відділу діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки у справі № 910/6913/19 ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд доходить висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Так, враховуючи, що предметом позову у даній справі є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

У заяві про усунення недоліків позивач просив суд залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Підприємство з іноземними інвестиціями «АМІК Україна».

За змістом ст. 50 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

У вирішенні відповідного питання щодо наявності юридичного інтересу у третьої особи, суд з`ясовує, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

З огляду на предмет та підстави позову, зважаючи, що під час розгляду справи будуть встановлюватись обставини, які можуть вплинути на права та обов`язки Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна», суд вважає за необхідне залучити вказану особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, а тому клопотання позивача підлягає задоволенню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2019 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; запропонувати відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; подати суду докази надіслання (надання) її іншим учасникам справи, встановити відповідачу строк для подання заперечень - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив; подати суду докази надіслання (надання) їх іншим учасникам справи; залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Підприємство з іноземними інвестиціями «АМІК Україна».

У встановлений судом строк відповідачем не подано до суду відзиву на позовну заяву позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві, суд

ВСТАНОВИВ:

25.06.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Техойл НК" (постачальник, відповідач) та Державним підприємством «Укрсервіс Мінтрансу» (покупець, позивач) був укладений договір №048/2018 (далі - Договір), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність нафтопродукти шляхом передачі талонів покупцю, а покупець - прийняти та оплатити нафтопродукти по талонах, наданих на товар, а саме: бензин А95 у кількості 15000 л. по ціні 27,45 грн./л. та дизельне паливо у кількості 1000 л по ціні 25,40 грн.

Талони на товар - це відпускні облікові картки, що посвідчують право Покупця на отримання номінальної кількості нафтопродуктів, що у них вказана та зобов`язання Постачальника надати цю кількість нафтопродуктів за вимогою Покупця на автозаправних станціях (АЗС), що зазначені у Додатку №2, що є невід`ємною частиною цього Договору. Форма поставки товару - талони на нафтопродукти з наступним наданням за вимогою Покупця, вказану в них кількість палива (п.п. 1.2., 1.3. Договору).

Відповідно до п. 1.4. Договору право власності на Талони переходить від Постачальника до Покупця з моменту підписання Сторонами накладної. Право власності на Товар та ризик його випадкової загибелі переходить до Покупця з моменту одержання Товару на АЗС по талонам.

Згідно з п. 3.1. Договору загальна ціна Договору становить 437 150,00 грн., в т.ч. ПДВ (20%) - 72 858,33 грн.

Розрахунки проводяться таким чином: авансовий платіж у розмірі 50% від ціни Договору, що складає 218 575,00 грн. сплачується покупцем протягом двох банківських днів після пред`явлення постачальником оригіналу рахунка-фактури; подальша оплата здійснюватиметься протягом п`яти банківських днів після поставки талонів на товар згідно підписаної видаткової накладної (п. 3.2. Договору).

Відпуск нафтопродуктів покупцю здійснюється цілодобово за обліковими картками (талонами) Постачальника, що є документами обов`язкової звітності і підставою для відвантаження нафтопродуктів з АЗС постачальника по м. Києву та по всій території України (п. 4.1. Договору).

Згідно з п. 6.1. Договору за прострочення строку поставки товару та/або строку поставки талонів на Товар постачальник сплачує: покупцю пеню у розмірі 0,1% за кожний день прострочення від вартості партії Товару, поставка за якою прострочена, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вартості партії товару, поставка за якою прострочена.

Додатком №1 до Договору сторонами погоджено специфікацію; Додатком №2 сторонами погоджено перелік автозаправних станцій.

Дослідивши зміст укладеного Договору, суд дійшов висновку, що вказаний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

На виконання умов Договору відповідач за видатковою накладною №НКТ-001706 від 25.06.2018 на суму 437150,00 грн. передав талони на пальне.

Позивачем було перераховано на рахунок відповідача 437150,00 грн. (26.06.2018 та 27.06.2018) за пальне, що підтверджується банківською випискою по рахунку.

Судом встановлено, що працівниками позивача було складено службові/доповідні записки стосовно невідпуску палива автотранспортним засобам позивача з 01.10.2018.

15.02.2019 позивачем було направлено на адресу відповідача претензію №34/159-02 від 15.02.2019 стосовно припинення Договору та повернення попередньої оплати у розмірі 64233,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про невиконання відповідачем зобов`язання за договором поставки нафтопродуктів №048/2018 від 25.06.2018 щодо передачі товару - нафтопродуктів шляхом заправлення на автозаправних станціях Підприємства з іноземними інвестиціями «АМІК Україна», у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача сплачену за таким договором суму грошових коштів у розмірі 64233,00 грн., пеню у розмірі 5460,40 грн., 4496,31 грн. штрафу, 1226,21 грн. збитків від інфляції, 448,76 грн. 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, на виконання умов Договору відповідач за видатковою накладною №НКТ-001706 від 25.06.2018 на суму 437150,00 грн. передав талони на пальне.

Позивачем було перераховано на рахунок відповідача 437150,00 грн. (26.06.2018 та 27.06.2018) за пальне, що підтверджується банківською випискою по рахунку.

За змістом ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (ст. 664 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що працівниками позивача було складено службові/доповідні записки стосовно невідпуску палива автотранспортним засобам позивача з 01.10.2018.

Так, позивач зазначав про невідпуск палива по талонах відповідача, починаючи з жовтня 2018 року, загальна вартість невикористаних талонів складає 64233,00 грн. (2340 літрів бензину А-95).

Відповідно до п. 1.4. Договору право власності на Талони переходить від Постачальника до Покупця з моменту підписання Сторонами накладної. Право власності на Товар та ризик його випадкової загибелі переходить до Покупця з моменту одержання Товару на АЗС по талонам.

Як встановлено судом, 15.02.2019 позивачем було направлено на адресу відповідача претензію №34/159-02 від 15.02.2019 стосовно припинення Договору та повернення попередньої оплати у розмірі 64233,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно з ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Виходячи із змісту вищевикладених норм, покупець має право на односторонню відмову від договору купівлі-продажу, зокрема, у випадку здійснення покупцем попередньої оплати та непередання продавцем товару після її отримання у встановлені договором строки, у такому випадку покупець має право на повернення попередньої оплати, водночас, з моменту відмови покупця від договору та вимоги повернути попередню оплату - обов`язок продавця поставити товар припиняється.

Отже, відповідне право передбачає собою відмову від договору купівлі-продажу та припинення зобов`язань сторін за договором, в тому числі припинення обов`язку продавця поставити погоджений товар.

За таких обставин, з огляду на волевиявлення позивача щодо повернення суми попередньої оплати за Договором в частині суми 64233,00 грн., яке одночасно є односторонньою відмовою покупця від договору поставки через невиконання продавцем обов`язку з поставки обумовленого сторонами товару, що отримало вираз у вимогах позивача щодо повернення коштів, такий договір в силу ст. 651 Цивільного кодексу України є розірваним, а зобов`язання сторін з цього моменту є припиненим.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Суд зазначає, що наявність обов`язку відповідача повернути позивачу суму попередньої оплати підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не було спростовано, однак відповідачем не надано суду доказів виконання такого обов`язку - доказів повернення позивачу грошових коштів у розмірі 64233,00 грн., у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Окрім наведеного розміру заборгованості позивачем заявлено до стягнення 1226,21 грн. інфляційних втрат та 448,76 грн. 3% річних за прострочення повернення попередньої оплати.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що вказаний розрахунок здійснено за період з 01.03.2019 по 24.05.2019 щодо суми 64233,00 грн., визначений позивачем період нарахування є обґрунтованим, розрахунок є арифметично правильним, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення 3% річних у розмірі 448,76 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1226,21 грн. підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення 5460,40 грн. пені за період з 01.03.2019 по 24.05.2019 та 4496,31 грн. штрафу

Пунктом 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до частин 1 та 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

За змістом ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Як встановлено судом, згідно з п. 6.1. Договору за прострочення строку поставки товару та/або строку поставки талонів на Товар постачальник сплачує: покупцю пеню у розмірі 0,1% за кожний день прострочення від вартості партії Товару, поставка за якою прострочена, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вартості партії товару, поставка за якою прострочена.

За наведених обставин, з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення, та штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару.

Перевіривши розрахунок пені, судом встановлено, що вказаний розрахунок здійснено за період з 01.03.2019 по 24.05.2019 щодо суми 64233,00 грн., визначений позивачем період нарахування є обґрунтованим, однак, розрахунок є арифметично неправильним, а саме розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача за вказаний період складає 5459,81 грн., а тому позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню, у вказаному розмірі.

Перевіривши розрахунок заявленого до стягнення позивачем штрафу, суд зазначає, що наданий позивачем розрахунок є обґрунтованим, зокрема, позивачем розраховано штраф відносно суми поставки 64233,00 грн., період прострочення за якою перевищує 30 днів, з огляду на що позовні вимоги в частині штрафу у розмірі 4496,31 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл НК" (01030, м. Київ, вул.Ярославів Вал, будинок 5-В; ідентифікаційний код: 41486736) на користь Державного підприємства «Укрсервіс Мінтрансу» (01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14; ідентифікаційний код: 30218246) грошові кошти у розмірі 64233 (шістдесят чотири тисячі двісті тридцять три) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 448 (чотириста сорок вісім) грн. 76 коп., інфляційні втрати у розмірі 1226 (одна тисяча двісті двадцять шість) грн. 21 коп., пеню у розмірі 5459 (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять) грн. 81 коп., штраф у розмірі 4496 (чотири тисячі чотириста дев`яносто шість) грн. 31 коп. та судовий збір у розмірі 1920 (одна тисяча дев`ятсот двадцять) грн. 99 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Картавцева