ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2019 р. Справа№ 910/14811/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.05.2019

у справі №910/14811/18 (суддя Привалов А.І.)

за позовом ОСОБА_2 ;

до ОСОБА_3 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Український науковий інститут сертифікації»;

2. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Змисловська Тетяна Василівна;

3. Аселон Інвестментс Лімітед;

4. ОСОБА_4 ;

5. ОСОБА_1

про визнання правочину недійсним

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 , відповідач) про визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав (часток у статутному капіталі) Товариства з обмеженою відповідальністю «Український науковий інститут сертифікації» (далі - ТОВ «Уні-Серт») №28-09/18/КП від 28.09.2018, посилаючись на порушення своїх корпоративних прав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 у справі №910/14811/18 у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 у справі №910/14811/18 задоволено частково; вказану ухвалу частково скасовано; вжито заходи по забезпеченню позову ОСОБА_2 шляхом накладення арешту на частку в статутному капіталі ТОВ «Уні-Серт» в розмірі 24% статутного капіталу, що відповідає внеску станом на 01.06.2018 у розмірі 20 184,00 грн статутного капіталу; в іншій частині ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 у справі №910/14811/18 залишено без змін.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 12.11.2018, 13.12.2018, 21.02.2019 та 11.04.2019 залучено до участі у розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ТОВ «Уні-Серт» (далі також - третя особа-1), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловську Тетяну Василівну (далі також - третя особа-2), Аселон Інвестментс Лімітед (далі також - третя особа-3), ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 , третя особа-4) та ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , третя особа-5).

13.05.2019 представник третьої особи-5 - ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про скасування заходів забезпечення позову у справі №910/14811/18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2019 у справі №910/14811/18 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову.

Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено існування обставин, які у розумінні статті 145 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) можуть бути підставами для скасування вжитих судом заходів забезпечення позову; заявником не надано належних та допустимих доказів того, що після вжиття судом відповідних заходів змінились обставини, що спричинили їх застосування та доказів того, що вжиті заходи забезпечення позову будь-яким чином перешкоджають господарській діяльності ТОВ «Уні-Серт»; підстави для вжиття заходів забезпечення позову постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2019 існують станом на 23.05.2019, а тому заява про скасування заходів забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким заходи забезпечення позову, вжиті постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2019 у справі №910/14811/18 скасувати.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвала суду першої інстанції прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що при прийнятті оскаржуваної ухвали суд не врахував того, що заходи забезпечення позову не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства; після прийняття Північним апеляційним господарським судом постанови від 24.01.2019 про вжиття заходів забезпечення позову змінились обставини, що спричинили їх застосування, зокрема, стало відомо, що станом на час відкриття провадження у справі та станом на час ухвалення вказаної постанови корпоративні права (частка у статутному капіталі) ТОВ «Уні-Серт» в розмірі 85,79% були предметом застави за договором застави корпоративних прав від 30.10.2018, заставодержателем яких є ОСОБА_1 ; після застосування вказаних заходів забезпечення позову, ОСОБА_1 звернув стягнення на предмет застави - корпоративні права ТОВ «Уні-Серт» в розмірі 70%, та став його учасником; вжитими постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2019 у даній справі заходами обмежено ОСОБА_1 в реалізації його законних прав як заставодержателя корпоративних прав ТОВ «Уні-Серт» щодо звернення стягнення на предмет застави в порядку, визначеному чинним законодавством та договором застави; в зв`язку з накладенням арешту на частку в розмірі 24% статутного капіталу ТОВ «Уні-Серт» заблоковано будь-які реєстраційні дії щодо вказаного товариства та фактично заблоковано діяльність вищого органу товариства, оскільки учасник товариства Хоменко Я.В., який володіє 70% статутного капіталу не може брати участь в загальних зборах учасників та фактично не може реалізувати свої права як учасника; майна у вигляді частки в статутному капіталі ТОВ «Уні-Серт» в розмірі 24% статутного капіталу, що відповідає внеску станом на 01.06.2018 у розмірі 20 184,00 грн станом на час подання заяви про скасування заходів забезпечення позову не існує.

Крім того, апелянт наголошував на тому, що положеннями чинного законодавства України не передбачено можливість суду вжити, передбачених ст. 137 ГПК України заходів забезпечення позову у інший спосіб, аніж було заявлено учасником справи в поданій заяві про забезпечення позову, однак, при прийнятті постанови від 24.01.2019 у даній справі Північний апеляційний господарський суд вийшов за межі заявлених позивачем вимог, тим самим порушивши принцип диспозитивності в господарському процесі; вказані обставини не було досліджено Господарським судом м. Києва при розгляді заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення у справі та їм не було надано належної правової оцінки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.05.2019 у справі №910/14811/18, розгляд апеляційної скарги призначено на 10.07.2019, встановлено учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.

Третя особа-1 та третя особа-4 скористалися правом, наданим статтею 263 ГПК України, надали відзиви на апеляційну скаргу, в яких просили апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким скасувати заходи забезпечення позову у справі №910/14811/18.

Підтримуючи вимоги апеляційної скарги, третя особа-1 та третя особа-4 наголошували на тому, що вжиті постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2019 у даній справі заходи забезпечення позову порушують права інших учасників товариства, зокрема, ОСОБА_1 щодо вільного розпорядження належними йому частками статутного капіталу ТОВ «Уні-Серт», оскільки вказана особа як законний володілець частки в розмірі 70% статутного капіталу товариства на підставі правочинів, які є дійсними, по суті обмежений в праві на внесення відповідної інформації щодо нього як учасника товариства до відомостей ЄДРПОУ, що в свою чергу спричинює фактичне блокування роботи вищого органу управління ТОВ «Уні-Серт»; в порушення п. 1 ч.1 ст. 137 ГПК України, вказаною постановою Північного апеляційного господарського суду було незаконно накладено арешт на майно - корпоративні права у вигляді 24% частки статутного капіталу ТОВ «Уні-Серт», які не належать, не підлягають передачі або сплаті відповідачу; майна у вигляді частки в статутному капіталі ТОВ «Уні-Серт» в розмірі 24% статутного капіталу, що відповідає внеску станом на 01.06.2018 у розмірі 20 184,00 грн, на даний час не існує, весь статутний капітал товариства сформований за рахунок грошових вкладів ОСОБА_4 , а тому навіть у випадку задоволення позовних вимог позивач матиме право на стягнення з третьої особи-3 вартості частки, а не право участі у товаристві; судом в оскаржуваній ухвалі не було надано оцінки обставинам, які свідчать про вихід Північним апеляційним господарським судом при ухваленні постанови від 24.01.2019 за межі заявлених позивачем позовних вимог, чим порушено принцип диспозитивності у господарському процесі та фактично порушено норми процесуального права при застосуванні відповідних заходів забезпечення позову.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.07.2019 розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.05.2019 у справі №910/14811/18 відкладено на 28.08.2019.

У судове засідання відповідач, третя особа-2 та третя особа-3 повторно не з`явились, своїх уповноважених представників не направили, про місце, день та час розгляду даної справи були повідомлені належним чином.

Частиною 2 ст. 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що відповідач, треті особи-2,3 не повідомили суд про поважність причин нез`явлення до суду апеляційної інстанції, з огляду на встановлені статтею 273 ГПК України строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаних осіб.

У судовому засіданні представники скаржника, третьої особи-1 та третьої особи-4 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення, яким заходи забезпечення позову, вжиті постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2019 у справі №910/14811/18 скасувати.

Представник позивача вимоги апеляційної скарги не визнав, доводи, на яких вона ґрунтується вважає безпідставними та необґрунтованими, просив суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні скарги, а ухвалу суду залишити без змін.

28.08.2019 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників позивача, третіх осіб-1, 4, 5, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, предметом позову у даній справі є вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав (часток у статутному капіталі) ТОВ «Уні-Серт» №28-09/18/КП від 28.09.2018, в обґрунтування якої позивач посилається на порушення його корпоративних прав як законного власника частки у статутному капіталі ТОВ «Уні-Серт» у розмірі 24%, яка вибула з його володіння поза його волею на підставі оспорюваного договору.

13.11.2018 позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які уповноважені, відповідно до законодавства України, проводити реєстраційні дії в ЄДРПОУ, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим особам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії або проводити зміни в будь-який інший спосіб в ЄДРПОУ, проводити будь-які реєстраційні дії або проводити зміни в будь-який інший спосіб відносно ТОВ «Уні-Серт», у тому числі щодо зміни складу учасників, керівника, уповноважених осіб, місцезнаходження юридичної особи, зокрема, внесення змін до установчих документів, перереєстрацію, реорганізацію будь-яким шляхом, реєстрацію припинення діяльності, проводити передачу реєстраційної справи ТОВ «Уні-Серт», а також вносити інші зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в ЄДРПОУ та заборонити реєстрацію будь-яких змін інших відомостей про ТОВ «Уні-Серт».

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначав, що відповідачем та третіми особами вчинялись дії, спрямовані на ускладнення ефективного захисту порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки належна йому частка неодноразово відчужувалась, а третіми особами вчинялись дії щодо зміни її розміру у статутному капіталі товариства; під час розгляду даної справи спірна частка статутного капіталу товариства може повторно змінити співвідношення до часток інших учасників товариства або бути відчужена іншим особам, у зв`язку з чим будуть внесені нові реєстраційні записи щодо товариства, що ускладнить відновлення становища, яке існувало до укладення оспорюваного правочину, а отже, у разі невжиття заходів забезпечення позову, позивач не зможе ефективно захистити порушені права в межах даного провадження та буде змушений звертатися до суду із новими позовними вимогами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 у справі №910/14811/18 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 у справі №910/14811/18 задоволено частково; вказану ухвалу частково скасовано; вжито заходи по забезпеченню позову ОСОБА_2 шляхом накладення арешту на частку в статутному капіталі ТОВ «Уні-Серт» в розмірі 24% статутного капіталу, що відповідає внеску станом на 01.06.2018 у розмірі 20 184,00 грн статутного капіталу; в іншій частині ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 у справі №910/14811/18 залишено без змін.

Ухвалюючи вказану постанову, Північний апеляційний господарський суд виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у разі визнання недійсним договору № 28-09/18/КП від 28.09.2018 про відступлення частки у розмірі 24 % у статутному капіталі товариства відповідачеві; позивачем було надано витяги з ЄДРПОУ, які, на думку колегії суддів, є належними та достатніми доказами на підтвердження викладених позивачем у заяві про забезпечення позову обставин, щодо вчинення відповідачем та третіми особами дій з відчуження частки у статутному капіталі товариства, зміни розміру статутного капіталу, складу учасників та кінцевих бенефіціарних власників товариства, а також реєстрації інших змін до відомостей про юридичну особу, у тому числі, під час розгляду справи № 910/14108/18 та після звернення позивача з даним позовом до суду; належним та допустимим заходом забезпечення позову є накладення арешту на спірну частку в статутному капіталі товариства в розмірі 24 % статутного капіталу, яка відповідає внеску позивача станом на 01.06.2018 у розмірі 20 184,00 грн статутного капіталу, що прямо стосується предмету спору у даній справі, відповідає вимогам розумності, обґрунтованості і адекватності щодо забезпечення позову, забезпечує справедливий баланс інтересів учасників справи, а також гарантуватиме ефективний захист прав позивача, у випадку задоволення позовних вимог у даній справі.

Як було зазначено вище, 13.05.2019 представник третьої особи-5 - Хоменка Я.В. звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Подана заява мотивована тим, що 24.10.2018 між ОСОБА_1 , як позикодавцем, та ОСОБА_4 , як позичальником, було укладено договір позики; в забезпечення виконання зобов`язання між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір застави корпоративних прав від 30.10.2018, за умовами якого ОСОБА_4 передав корпоративні права - частка в статутному капіталі ТОВ «Уні-Серт» у розмірі 87,79%, а відтак, на думку третьої особи-5, заходи до забезпечення позову, вжиті на підставі постанови Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2019, порушують законні права ОСОБА_1 , як законного власника корпоративних прав ТОВ «Уні-Серт» в розмірі 70% статутного капіталу, на управління товариством.

На переконання суду апеляційної інстанції, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаної заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З аналізу вказаної норми вбачається, що заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. Тобто положення вказаної статті пов`язують вжиття заходу забезпечення з ефективним захистом або поновленням порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, реальним виконанням судового рішення, а також із наявністю обставин, що достеменно свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Водночас, оскільки у даній справі позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Разом з тим, відповідно до ч. 1, 4 ст. 145 ГПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Як правильно зауважив суд першої інстанції, з огляду на те, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, господарський суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Крім цього, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Так, за приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За змістом ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права.

Водночас, в силу положень ч. 1 ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання заявником доказів того, що після вжиття судом відповідних заходів забезпечення позову змінились обставини, що спричинили їх застосування. Тобто обґрунтування необхідності скасування забезпечення позову полягає в доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про скасування забезпечення позову.

Однак, дослідивши зміст поданої третьою особою-5 заяви про скасування заходів забезпечення позову, колегія суддів дійшла висновку, що заявником не зазначалося та не наводилося доказів, що саме за проміжок часу з 24.01.2019 (дата вжиття заходів забезпечення позову) до 13.05.2019 (дата подання заяви про скасування заходів забезпечення позову), а також станом на час прийняття оскаржуваної ухвали змінилися будь-які фактичні обставини справи, що мали спричинити процесуальні наслідки, визначені ст.145 ГПК України.

Так, вжиття заходів забезпечення позову ґрунтуються на зазначених підставах, які і на даний час існують, щодо можливості виникнення обставин, які призведуть до ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Крім того, судом першої інстанції правомірно враховано, що на даний час у справі №910/14811/18 триває підготовче провадження та спір по суті не вирішено.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, враховуючи, що за час вирішення даного спору існує ймовірність порушення прав позивача, потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин не відпала, а також з урахуванням того, що заявником належними та допустимими доказами не доведено наявність зміни обставин, які були підставою вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2019.

Водночас, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що доводи заявника зводяться до безпідставності застосування заходів забезпечення позову, вжитих постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2019, що за своєю суттю є запереченнями щодо застосування даних забезпечувальних заходів та не можуть виступати в якості вмотивованої підстави для скасування вже існуючих заходів забезпечення позову, а зумовлюють надання судом правової оцінки вказаної постанови, яка набрала законної сили.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010, в яких зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи учасників справи, викладені в апеляційній скарзі та у відзивах на неї, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на правильність прийняття судом оскаржуваної ухвали у даній справі.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарським судом міста Києва від 23.05.2019 у справі №910/14811/18 прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала має бути залишена без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - без задоволення.

Судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.05.2019 у справі №910/14811/18 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.05.2019 у справі №910/14811/18 залишити без змін.

3. Матеріали оскарження ухвали від 23.05.2019 у справі №910/14811/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст постанови складено 29.08.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська