ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2019 р. Справа№ 910/12006/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Пашкіної С.А.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання: Гуцал О.В.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 19.08.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 20.11.2017 (повний текст підписано 29.11.2017)

у справі №910/12006/17 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова

компанія "Смарт Капітал Інвест"

до 1) Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Закрите акціонерне товариство "Котнар"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання правочину недійсним

та за зустрічним

позовом Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова

компанія "Смарт Капітал Інвест",

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Закрите акціонерне товариство "Котнар"

про розірвання договорів та стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Смарт Капітал Інвест" (далі - ТОВ "ФК "Смарт Капітал Інвест") звернулось до господарського суду м. Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" (далі - ПАТ "ВТБ Банк", відповідач-1), Закритого акціонерного товариства "Котнар" (далі - ЗАТ "Котнар", відповідач-2) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" (далі - ТОВ "Котнар-М", відповідач-3) про визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 16.11.2016.

В обгрунтування позовних вимог ТОВ "ФК "Смарт Капітал Інвест" зазначило, що відповідач-1 (ПАТ "ВТБ Банк") відступив йому право грошової вимоги до боржників (ЗАТ "Котнар" та ТОВ "Котнар-М") за кредитними договорами № 019KL від 26.06.2007 р. та № 025KL від 14.08.2008 р., а також договором застави обладнання від 25.04.2012 р., про що сторони уклали відповідні договори відступлення права вимоги від 13.07.2017 р. Однак, у подальшому позивачу, як новому кредитору, стало відомо, що між ПАТ "ВТБ Банк" та ТОВ "Котнар-М" було проведено зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви № 13863/1-2 від 16.11.2016 р. Вказаний односторонній правочин позивач просив визнати недійсним, оскільки сторонами не було дотримано вимог ст. 601 ЦК України, ст. 203 ГК України, а грошові вимоги сторін, які є предметом цього правочину, - не є зустрічними.

Також, позивачем до суду першої інстанції була подана заява про зміну позовних вимог, в якій, він просив визнати односторонний правочин, оформлений заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 16.11.2016 - недійсним, однак, вказані позовні вимоги заявив до відповідачів - ПАТ "ВТБ Банк" та ТОВ "Котнар-М", а ЗАТ "Котнар" просив залучити в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів. Вказана заява була прийнята судом першої інстанції до розгляду відповідно до ст. 22 ГПК України (в редакції, чинній на момент подання вказаної заяви).

Такж, від ПАТ "ВТБ Банк" до суду першої інстанції надійшла зустрічна позовна заява до ТОВ "ФК "Смарт Капітал Інвест" (відповідач-1 за зустрічним позовом) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" (далі - ТОВ "Котнар-М", відповідач-2 за зустрічним позовом) про визнання розірваними договорів про відступлення права грошової вимоги від 13.07.2017 р., оскільки новий кредитор (ТОВ "ФК "Смарт Капітал Інвест") істотно порушив умови зазначених правочинів, не виконавши свого обов`язку зі сплати коштів за відступлені йому права вимоги. Також у зустрічному позові банк вказував на порушення позичальником - ЗАТ "Котнар" зобов`язань за кредитними договорами № 019KL від 26.06.2007 р. та № 025KL від 14.08.2008 р., виконання яких було забезпечено договором застави обладнання від 25.04.2012 р., укладеним між ПАТ "ВТБ Банк", ТОВ "Котнар-М" та ЗАТ "Котнар" в межах справи про банкрутство останнього.

У зустрічному позові ПАТ "ВТБ Банк" просив визнати розірваними договір від 13.07.2017 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитними договорами та договір від 13.07.2017 р. про відступлення права вимоги за договором застави обладнання, а також стягнути з майнового поручителя - ТОВ "Котнар-М" грошові кошти у сумі 15 879 628,00 грн., що є вартістю предмета застави.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 у справі №910/12006/17 відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Смарт Капітал Інвест" до Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" про визнання правочину недійсним.

Зустрічний позов Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Смарт Капітал Інвест", Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" про розірвання договорів та стягнення заборгованості задоволено частково, а саме:

- розірвано договір від 13.07.2017 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитними договорами, укладений між Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Смарт Капітал Інвест";

- розірвано договір від 13.07.2017 про відступлення права вимоги за договором застави, укладений між Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Смарт Капітал Інвест";

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" на користь Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" грошові кошти у сумі 10 309 628, 00 грн., витрати по сплаті судового збору за подання зустрічної позовної заяви в сумі 154 644, 42 грн.

- у іншій частині зустрічного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову мотивано тим, що враховуючи, що відповідач-1 (новий кредитор) за зустрічним позовом не виконав умов договорів відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитними договорами та застави, чим істотно порушив умови цих договорів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги про їх розірвання на підставі ст. 188 ГК України та ст. 651 ЦК України - є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що зважаючи на факт наявності у позичальника - ЗАТ "Котнар" заборгованості за кредитними договорами № 019KL від 26.06.2007 р. та № 025KL5 від 14.08.2008 р. у загальній сумі 246 677,30 доларів США, 1 184 895,43 євро та 3 383 885,11 грн., а у заставодавця - обов`язку з погашення вказаної заборгованості, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач (заставодержатель) набув права на одержання задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави із його вартості у межах суми 15 879 628,00 грн. (п. 5.1 договору застави). У той же час, враховуючи, що між сторонами правомірно був проведений взаємозалік зустрічних однорідних вимог за заявою ПАТ "ВТБ Банк" № 13863/1-2 від 16.11.2016 р., а тому - зобов`язання ТОВ "Котнар-М" перед ПАТ "ВТБ Банк" за договором застави обладнання від 25.04.2012 р. є припиненими на суму 5 570 000,00 грн. За таких обставин, суд першої інстанції зробив висновок, що ПАТ "ВТБ Банк" має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета застави, виходячи із суми його вартості у розмірі 10 309 628,00 грн. (15 879 628,00 грн. - 5 570 000,00 грн.).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині зустрічного позову, відповідач-2 (Товариство з обмеженою відповідальністю "Котнар-М") звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду в частині та прийняти нове рішення, яким в задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні рішення в частині задоволення зустрічного позову порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції у оскаржуваній частині було прийнято при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки за наслідками розгляду зустрічного позову не відповідають обставинам справи.

Зокрема, скаржник посилався на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення в частині задоволення зустрічного позову щодо стягнення з ТОВ "Котнар-М" на користь Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" грошових коштів у сумі 10 309 628, 00 грн не взято до уваги судові рішення, які набрали законної сили, зокрема у справі № 5/58 щодо припинення зобов`язань між ТОВ "Котнар-М", банком та ЗАТ «Котнар», в т.ч. договори застави, іпотеки, внаслідок чого у скаржника відсутні фінансові зобов`язання перед банком. Крім того, скаржник наголошував, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, що грошові вимоги банку до ТОВ "Котнар-М" є грошовими, адже вказане суперечить умовам договору застави від 25.04.2012, (номер реєстрації 2139). Також, скаржник в обгрунтування доводів апеляційної скарги посилався на неправильне застосування судом першої інстанції статті 28 Закону України «Про заставу», а також в порушення приписів процесуального права судом першої інстанції було помилково відкрито провадження у справі та проігноровано клопотання скаржника про направлення справи за підсудністю та безпідставно прийнято до провадження зустрічний позов.

18.12.2017 через канцелярію суду апеляційної інстанції надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких скаржник наголошував на необхідності врахування при розгляді апеляційної скарги судових актів, прийнятих в межах справи № 5/58, з врахуванням їх преюдиційності.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Михальської Ю.Б. та Гончарова С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.12.2017 відкрито апеляційне провадження.

18.01.2018 через канцелярію суду апеляційної інстанції від ПАТ «ВТБ Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішенян без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2018 призначено у справі №910/12006/17 судову економічну експертизу, провадження зупинено, матеріали справи направлено до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення судової експертизи.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою №41 від 07.03.2018 на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2018 у справі №910/12006/17.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.07.2018 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" задоволено, ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2018 у справі №910/12006/17 скасовано, справу №910/12006/17 направлено на розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2018 поновлено апеляційне провадження у справі №910/12006/17, справу призначено до розгляду у судовому засіданні.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

На виконання п. 4 розділу ІІІ Плану заходів з ліквідації апеляційних судів, затвердженого наказом Державної судової адміністрації від 20.09.2018 №475, за актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 справу №910/12006/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" передано до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 19.11.2018, справу №910/12006/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Чорногуз М.Г., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" до провадження колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді - Суліма В.В., суддів: Чорногуза М.Г., Коротун О.М. та призначено розгляд справи на 23.01.2019.

У зв`язку з перебуванням судді Суліма В.В., 23.01.2019 на засіданні експертної ради Департаменту атестації кадрів вищої кваліфікації та ліцензування, розгляд справи № 910/12006/17 призначений на 23.01.2019 не відбувся.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2019 призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" на 27.02.2019.

В судовому засіданні 27.02.2019 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого Суліма В.В. суддів Коротун О.М., Чорногуза М.Г., з метою дотримання приписів ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України щодо визначення судді (судді-доповідача), заявлено про самовідвід від розгляду справи №910/12006/17, який мотивований наявністю обставин, які виключають можливість розгляду даної справи вказаною колегією та є підставою самовідводу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2019 заяву суддів Суліма В.В., Коротун О.М., Чорногуза М.Г. про самовідвід від розгляду справи №910/12006/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 - задоволено, матеріали справи передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 07.03.2019 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії судів у складі: головуючий суддя Грек Б.М., судді: Дикунська С.Я., Верховець А.А.

11.03.2019 від головуючого судді Грека Б.М. надійшла заява про самовідвід на підставі п. 4 ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2019 заяву головуючого судді Грека Б.М., про самовідвід у справі №910/12006/17 задоволено, відведено суддю Північного апеляційного господарського суду Грека Б.М., від розгляду справи №910/12006/17, а справу передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2019, у зв`язку із самовідводом головуючого судді Грека Б.М., апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" передано колегії суддів у складі головуючого судді: Власова Ю.Л., суддів: Буравльова С.І., Зубець Л.П.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду 25.03.2019 у зв`язку з перебуванням судді Зубець Л.П. на лікарняному призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/12006/17.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2019 апеляційну скаргу у справі №910/12006/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Власов Ю.Л., судді: Буравльов С.І., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2019 справу №910/12006/17 прийнято до свого провадження у визначеному складі суду, розгляд апеляційної скарги призначено на 25.04.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.04.2019 до участі у розгулі справи залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, а також відкладено розгляд справи до 21.05.2019.

21.05.2019 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Котнар-М» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 у справі №910/12006/17, в якому Фонд просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішенян без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з призначенням судді Власова Ю.Л., який є головуючим (суддею-доповідачем), на посаду судді Верховного Суду у Касаційний господарський суд (Указ Президента України "Про призначення суддів Верховного Суду" від 07.05.2019 №195/2019), здійснити розгляд справи 28.05.2019 у визначеному складі неможливо.

Відповідно до пп. 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/12006/17.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.05.2019, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Калатай Н.Ф., Пашкіної С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2019 справу №910/12006/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 прийнято до провадження колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Калатай Н.Ф., Пашкіної С.А., розгляд призначено на 24.06.2019.

24.06.2019 розгляд справи №910/12006/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 - не відбувся, у зв`язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П. на лікарняному.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.06.2019 справу №910/12006/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 призначено до розгляду на 19.08.2019.

25.06.2019 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від ТОВ «Котнар-М» надійшли заперечення на відзив Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому скаржник вказував на необґрунтованість доводів Фонду.

У зв`язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2019, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), судді Пашкіна С.А., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2019 справу №910/12006/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), судді Пашкіна С.А., Мартюк А.І.

В судовому засіданні 19.08.2019 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення місцевого господарського суду в частині стягнення коштів та прийняти нове рішення, яким в задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

В судовому засіданні 19.08.2019 представник Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судовому засіданні 19.08.2019 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Смарт Капітал Інвест" та ЗАТ «Котнар» в судове засідання 19.08.2019 представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції, керуючись ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку, що явка позивача та ЗАТ «Котнар» в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а отже, неявка в судове засідання представників належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи апеляційним судом - не є перешкодою для розгляду справи.

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як підтверджується наявними матеріалами справи та встановлено судом апеляційної інстанції, 13.07.2017 р. між ТОВ "ФК "Смарт Капітал Інвест" (новий кредитор) та ПАТ "ВТБ Банк" (первісний кредитор) був укладений договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитними договорами (далі - договір відступлення права вимоги-1), відповідно до якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору своє право вимоги на стягнення заборгованості, а новий кредитор набуває право вимоги та сплачує первісному кредитору відступлення права вимоги за кредитною заборгованістю у порядку та строки, встановлені цим договором (п. 2.1).

Розмір заборгованості боржника, право вимоги якої відступається за цим договором встановлюється у валюті кредитних договорів - доларах США в акті приймання-передачі права вимоги, станом на день повного зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора за курсом НБУ, встановленим на дату переходу права вимоги, що еквівлентно 32 750 000,00 грн., з яких: 16 375 000 грн. - основний борг (кредит) за кредитним договором № 019KL від 26.06.2007 р. (далі - кредитний договір-1) та 16 375 000 грн. - основний борг (кредит) за кредитном договором № 025KL від 14.08.2008 р. (далі - кредитний договір-2) (п. 2.2 договору відступлення права вимоги-1).

Сторони домовились, що підписання даного договору та зарахування ціни договору на поточний рахунок первісного кредитора є достатньою умовою для переходу права вимоги від первісного кредитора до нового кредитора (п. 2.3 договору відступлення права вимоги-1).

Згідно з п. 4.1 ціна договору відступлення права вимоги-1 складає 15 879 628,00 грн., з яких 7 939 814,00 грн. - ціна відступлення права вимоги за заборгованістю за кредитним договором-1 та 7 939 814,00 грн. - ціна відступлення права вимоги за заборгованістю за кредитним договором-2.

Відповідно до п. 3.1.4 в день укладання договору відступлення права вимоги-1, з метою виконання зобов`язань боржника за кредитними договорами-1, 2, між первісним та новим кредитором здійснюється укладення договору відступлення права за договором забезпечення, згідно з умовами якого права та обов`язки за зазначеним договором відступлення виникають під відкладальною обставиною (з моменту її настання), якою є дата набуття новим кредитором права вимоги за заборгованістю згідно з п. 3.1.3 договору.

13.07.2017 р., між ТОВ "ФК "Смарт Капітал Інвест" (новий кредитор) та ПАТ "ВТБ Банк" (первісний кредитор) був укладений договір відступлення права вимоги за договором застави (далі - договір відступлення права вимоги-2), відповідно до якого первісний кредитор відступає новому кредитору права заставодержателя в зобов`язаннях, що виникли за договором застави обладнання від 25.04.2012 р., що був укладений банком з ТОВ "Котнар-М" (далі - договір застави).

Договір відступлення права вимоги-2 вчинений з відкладальною обставиною, з моменту настання якої, право заставодержателя за договором застави переходить до нового кредитора. Відкладальною обставиною сторони визначили момент набуття новим кредитором права вимоги-1, а саме: з моменту повного зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора (ПАТ "ВТБ Банк") згідно з умовами договору відступлення права вимоги-1 (п. 1.2).

Відповідно до п. 1.3 договорів відступлення права вимоги-1, 2 новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошових коштів за кредитними договорами-1, 2 у розмірі заборгованості боржника, що відступається за договором відступлення права вимоги-1, а у випадку невиконання цієї вимоги - звернути стягнення на предмет застави і за рахунок предмету застави задовольнити свої вимоги за кредитними договорами у розмірі, що буде визначений на момент їх фактичного задоволення, а також вимагати від боржника виконання інших зобов`язань за договором застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

На підставі наведених норм законодавства та умов договорів відступлення права вимоги, позивач вказував, що до нього, як до нового кредитора перейшло право вимагати від боржника - ЗАТ "Котнар" та заставодавця - ТОВ "Котнар-М" належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами № 019KL від 26.06.2007 р. та № 025KL від 14.08.2008 р., а також договором застави обладнання від 25.04.2012 р.

Як зазначав позивач, реалізовуючи таке своє право, йому стало відомо, що між ПАТ "ВТБ Банк" та ТОВ "Котнар-М" було проведене зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 5 570 000,00 грн. за заявою ПАТ "ВТБ Банк" від 16.11.2016 року № 13863/1-2. Указана заява (правочин), на думку позивача суперечить вимогам ст. 601 ЦК України, а тому має бути визнана недійсною.

Положення частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною 1 статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно з частинами 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Відповідно до ч. 5 ст. 202 ЦК України, до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Статтею 601 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є однією з форм припинення зобов`язання, внаслідок якого має місце індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора за рахунок майна/коштів боржника.

Як свідчать матеріали справи, 16.11.2016 р. ПАТ "ВТБ Банк" направив ТОВ "Котнар-М" заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, які випливають із взаємних відносин сторін, а саме:

1) за зобов`язаннями ТОВ "Котнар-М" перед ПАТ "ВТБ Банк", що виникли на підставі договору про надання невідновлювальної відкличної кредитної лінії № 019КL від 26.06.2007 р., договору про надання мультивалютної відновлювальної відкличної кредитної лінії № 025КL від 14.08.2008 р., іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Мирончук О.В. та зареєстрованого в реєстрі під № 2137, а також на підставі трьох договорів застави обладнання, посвідчених приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Мирончук О.В. та зареєстрованих в реєстрі під №№ 2139, 2140, 2141;

2) за зобов`язаннями ПАТ "ВТБ Банк" перед ТОВ "Котнар-М", що виникли на підставі наказу господарського суду Закарпатської області № 5/58 від 03.06.2016 р. у справі про банкрутство ЗАТ "Котнар", виданого на виконання ухвали господарського суду Закарпатської області від 09.02.2016 р., щодо стягнення коштів з ПАТ "ВТБ Банк" у сумі 5 570 000,00 грн.

26.06.2007 між ПАТ "ВТБ Банк" (кредитор) та ЗАТ "Котнар" (позичальник) був укладений договір про надання невідновлювальної відкличної кредитної лінії № 019КL (далі - кредитний договір-1). Відповідно до цього договору кредитор зобов`язується надати позичальнику грошові кошти (кредит) у вигляді невідновлювальної відкличної кредитної лінії з правом конвертації в національну валюту/інші валюти у тимчасове користування на таких умовах: сума кредитної лінії - 2 560 000,00 доларів США; строк користування - по 26 грудня 2011 року, на умовах визначених цим договором; плата за користування кредитом - 11 % річних (п. 1.1).

Додатковою угодою № 1 від 20.09.2007 р. сторони внесли зміни до вказаного кредитного договору, якими встановили плату за користування траншами, що будуть надані ЗАТ "Котнар", починаючи з 20 вересня 2007 року, у розмірі 13 % річних.

Також 14.08.2008 р. між ПАТ "ВТБ Банк" (кредитор) та ЗАТ "Котнар" (позичальник) був укладений договір про надання мультивалютної відновлювальної відкличної кредитної лінії № 025КL, відповідно до якого кредитор зобов`язується надати ЗАТ "Котнар" грошові кошти (кредит) у тимчасове користування у національній валюті, доларах США та євро окремими частинам (транш), в межах максимального ліміту заборгованості еквівалентному 4 800 000,00 доларів США та кінцевим терміном поворотної заборгованості за кредитом - 30.06.2011 р., за користування якими позичальник сплачує 16 % річних у гривні, 14 % річних у доларах США та 14 % річних у євро.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Матеріалами справи підтверджується, що позичальник - ЗАТ "Котнар" не виконав своїх кредитних зобов`язань та у визначений сторонами строк не повернув банку передбачені кредитними договорами-1, 2 кошти та відсотки за користування ними, у зв`язку з чим у позичальника виникла заборгованість.

04.06.2010 р. Господарським судом Закарпатськоої області було порушено провадження у справі № 5/58 про банкрутство ЗАТ "Котнар", який є боржником за кредитними договорами-1, 2. При цьому з матеріалів справи вбачається, що ПАТ "ВТБ Банк" звернувся до ЗАТ "Котнар" із заявою про визнання його кредитором у справі про банкрутство № 5/58 на загальну суму 61 349 145, 56 грн., що виникла з кредитних договорів № 019KL від 26.06.2007 р. та № 025 KL від 14.08.2008 р. та складається з суми боргу у розмірі 58 641 894, 41 грн. та пені у сумі 2 707 251, 15 грн.

Ухвалою попереднього засідання господарського суду Закарпатської області від 11.02.2011 р. у вищевказаній справі ПАТ "ВТБ Банк" було визнано конкурсним кредитором ЗАТ "Котнар" за договорами № 019KL від 26.06.2007 р. та № 025 KL від 14.08.2008 р. на вказану суму кредитної заборгованості.

У подальшому, постановою господарського суду Закарпатської області по справі 5/58 від 30.03.2011 р. ЗАТ "Котнар" визнано банкрутом та щодо нього відкрито ліквідаційну процедуру.

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що у справі № 5/58 про банкрутство ухвалою господарського суду Закарпатської області від 09.02.2016 задоволені вимоги ЗАТ "Котнар" про стягнення з ПАТ "ВТБ Банк" перерахованих йому грошових коштів у сумі 5 570 000,00 грн. на виконання мирової угоди, затвердженої 16.03.2012 р., яка у подальшому була припинена (розірвана). Відповідно, 03.06.2016 р. господарським судом Закарпатської області був виданий наказ № 5/58 про стягнення з ПАТ "ВТБ Банк" указаних коштів.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що підставою для стягнення суми 5 570 000,00 грн. з ПАТ "ВТБ Банк" стали наступні обставини.

16.03.2012 р. ухвалою господарського суду Закарпатської області за заявою ліквідатора банкрута була затверджена мирова угода, у якій сторони погодили обов`язок боржників, зокрема, ТОВ "Котнар-М" сплатити на користь ПАТ "ВТБ Банк" суму вимог, яка становить 32 750 000, 00 грн., не пізніше 31.12.2015 р.

25.04.2012 р., з метою забезпечення виконання затвердженої господарським судом Закарпатської області мирової угоди, між ПАТ "ВТБ Банк" (заставодержатель) та ТОВ "Котнар-М" (заставодавець) був укладений договір застави обладнання (далі - договір застави), відповідно до якого заставодавець передає в заставу, а заставодержатель приймає в заставу на умовах, визначених у цьому договорі рухоме майно, яким є обладнання, зазначене в розділі 2 договору застави та знаходиться за адресою: Закарпатська область, с. Мужієво , вул. Ракоці Ференца ІІ, 274/а. У випадку розірвання мирової угоди, заставою за даним договором забезпечується обов`язок ЗАТ "Котнар" зі сплати суми вимог ПАТ "ВТБ Банк" за кредитними договорами № 019KL від 26.06.2007 р. та № 025 KL від 14.08.2008 р. у непогашеній до розірвання мирової угоди частині, а договір застави продовжує діяти до повного виконання ЗАТ "Котнар" такого обов`язку (п.п. 1.1, 1.2).

Пунктом 1.3 договору застави сторони погодили, що за рахунок предмета застави, заставодержатель має право задовольнити свої вимоги та відшкодувати витрати в повному обсязі, які визначаються на момент фактичного задоволення вимоги заставодержателя, що передбачені умовами мирової угоди та/або цього договору та становлять максимальний розмір вимоги заставодержателя, а саме - вимоги за основним зобов`язанням, вимоги щодо відшкодування витрат на утримання предмета застави, тощо.

Згідно з п. 2.3 застави на момент укладення цього договору предмет застави оцінено у сумі 15 879 628,00 грн.

Договір застави набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2015 р. (п. 6.1).

Згідно зі ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Заставою є спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом, якою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо (ст. 1, 3 Закону України "Про заставу").

Таким чином, на підставі наведених норм чинного законодавства та умов договору застави, у ПАТ "ВТБ Банк" виникло право грошової вимоги до майнового поручителя про стягнення кредитної заборгованості на підставі договору застави.

ТОВ "Котнар-М" частково виконав свій обов`язок з погашення вказаної заборгованості, а саме - у період з 15.08.2011 р. по 31.01.2013 р. перерахував ПАТ "ВТБ Банк" грошові кошти у сумі 5 570 000,00 грн.

Однак, у зв`язку з тим, що ухвалою господарського суду Закарпатської області від 22.07.2015 р. у справі № 5/58 про банкрутство ЗАТ "Котнар" господарські правовідносини між ТОВ "Котнар-М", ПАТ "ВТБ Банк" та ЗАТ "Котнар" за мировою угодою від 06.12.2011 р. починаючи з 17.12.2012 р. були припинені, господарський суд Закарпатської області ухвалив стягнути з ПАТ "ВТБ Банк" сплачені йому (тобто повернути) кошти під час дії вказаної мирової угоди, про що було видано відповідний наказ.

Отже, у ТОВ "Котнар-М", як стягувача за наказом, виникло право вимоги грошового стягнення до ПАТ "ВТБ Банк" у вищевказаній сумі.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що за договором застави обладнання від 25.04.2012 р. (укладеним між ПАТ "ВТБ Банк", ЗАТ "Котнар" та ТОВ "Котнар-М" в забезпечення виконання мирової угоди від 16.11.2011 р.) ПАТ "ВТБ Банк" виступив кредитором на суму 32 750 000, 00 грн., а ТОВ "Котнар-М" - боржником, і навпаки - за наказом від 03.06.2016 р. у справі № 5/58 (виданим на виконання ухвали господарського суду Закарпатської області від 09.02.2016 р.) ПАТ "ВТБ Банк" є боржником на суму 5 570 000,00 грн., а ТОВ "Котнар-М" - кредитором.

Частиною 3 ст. 203 ГК України, положення якої кореспондуються з положеннями ст. 601 ЦК України, встановлено, що господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. В такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Це означає, що достатньо заяви однієї сторони для проведення зарахування. Саме таким чином сформульовані положення Господарського кодексу щодо припинення зарахуванням господарських зобов`язань (ч. 3 ст. 203 ГК України). Моментом припинення зобов`язань сторін у такому випадку є момент вчинення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог та її направлення кредитору.

Отже, судом першої інстанції встановлено, що вимоги у сторін (ПАТ "ВТБ Банк" та ТОВ "Котнар-М") є зустрічними та однорідними (грошовими), строк виконання їх вже настав, що відповідає приписам ст. 601 ЦК України, а умови спірного правочину (заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог) сторонами були схвалені, зокрема, ПАТ "ВТБ Банк" - при зверненні з цією заявою до ТОВ "Котнар-М", а останнім - шляхом мовчазної згоди (конклюдентних дій) та відсутністю дій щодо оскарження такого одностороннього правочину.

Відтак, сторони своїми діями (бездіяльністю) засвідчили факт прийняття до виконання спірного правочину (заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог) та його схвалення юридичною особою.

За таких обставин, зважаючи на проведений належним чином взаємозалік зустрічних однорідних вимог між ПАТ "ВТБ Банк" та ТОВ "Котнар-М" на суму 5 570 000 грн., судом першої інстанції встановлено, що з 16.11.2016 р. заборгованість за наказом господарського суду Закарпатської області № 5/58 від 03.06.2016 р. у вказаній сумі у ПАТ "ВТБ Банк" перед ТОВ "Котнар-М" відсутня. Так само у ТОВ "Котнар-М" перед ПАТ "ВТБ Банк" з 16.11.2016 р. відсутня заборгованість за кредитними зобов`язаннями і за договором застави обладнання від 25.04.2012 р. на вказану суму.

Проте, ТОВ "ФК "Смарт Капітал Інвест" стверджувало про те, що проведений взаємозалік заборгованості був проведений без його участі (нового кредитора), що свідчить про відсутність ознаки зустрічності взаємних зобов`язань, оскільки позивач не був стороною спірного правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. У зв`язку із цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину.

За приписами ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Судом першої інстанції за наслідками розгляду первісного позову встановлено, що спірний взаємозалік між ТОВ "Котнар-М" та ПАТ "ВТБ Банк" був проведений 16.11.2016 р., а договір відступлення права вимоги, за яким ТОВ "ФК "Смарт Капітал Інвест" набувало прав нового кредитора, був укладений - 13.07.2017 р., чим спростовано доводи позивача про те, що на час укладення одностороннього договору була відсутня ознака зустрічності грошових вимог, а проведений взаємозалік між сторонами (ТОВ "Котнар-М" та ПАТ "ВТБ Банк") суд першої інстанції визнав таким, що не суперечить приписам ст. 601 ЦК України, 203 ГК України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для визнання одностороннього правочину ПАТ "ВТБ Банк" про зарахування зустрічних однорідних вимог № 13863/1-2 від 16.11.2016 р. відсутні та у задоволенні первісного позову ТОВ "ФК "Смарт Капітал Інвест" необхідно відмовити.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що скаржником в апеляційній скарзі рішення суду першої інстанції не оскаржується, і доводи скаржника в апеляційній скарзі зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення вимог за зустрічним позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" на користь Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" грошових коштів у сумі 10 309 628, 00 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, керуючись ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, за наслідками розгляду апеляційної скарги, дійшов наступного висновку.

13.07.2017 р. між ПАТ "ВТБ Банк" та ТОВ "ФК "Смарт Капітал Інвест" був укладений договір відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитними договорами та договір відступлення права вимоги за договором застави.

Відповідно до п. 2.1 договору від 13.07.2017 р. про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитними договорами, ПАТ "ВТБ Банк" передає (відступає) на користь ТОВ "ФК "Смарт Капітал Інвест" своє право вимоги про стягнення заборгованості, а ТОВ "ФК "Смарт Капітал Інвест" - набуває таке право вимоги та сплачує ПАТ "ВТБ Банк" за відступлене право ціну договору у порядку та строки, встановлені цим договором.

Згідно з п. 4.1 від 13.07.2017 р. про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитними договорами, ціна договору відступлення права вимоги-1 складає 15 879 628,00 грн., з яких 7 939 814,00 грн. - ціна відступлення права вимоги за заборгованістю за кредитним договором-1, та 7 939 814,00 грн. - ціна відступлення права вимоги за заборгованістю за кредитним договором-2.

Пунктом 4.2 договору відступлення права вимоги-1 сторони визначили, що ТОВ "ФК "Смарт Капітал Інвест" зобов`язано сплатити ПАТ "ВТБ Банк" ціну договору шляхом перерахування грошових коштів у сумі, що дорівнює ціні договору в наступному порядку: 3 969 907,00 грн. - протягом 5 робочих днів з дати укладення даного договору; 3 969 907,00 грн. - до 28.07.2017 року; 3 969 907,00 грн. - до 04.08.2017 року; 3 969 907, 00 грн. - до 11.08.2017 року.

Оплата вважається здійсненою в момент зарахування на рахунок ПАТ "ВТБ Банк" грошових коштів в сумі, визначеній в п. 4.1 цього договору (п. 4.3 договору відступлення права вимоги-1).

Згідно із частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами згідно зі ст. 629 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 (справа № 1-2/2002 про досудове врегулювання спорів) право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Тому норми статті 188 ГК України та статті 11 ГПК України не позбавляють сторону договору права на безпосереднє звернення до суду з вимогою про розірвання договору без дотримання порядку досудового врегулювання спору (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08.05.2012 р. у справі № 3-26гс12).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки ТОВ "ФК "Смарт Капітал Інвест" істотно порушило умови договору про відступлення права вимоги в частині належного виконання грошового зобов`язання, вимога позивача за зустрічним позовом про розірвання договору від 13.07.2017 р. про відступлення права вимоги за кредитними договорами - є законною та обґрунтованою.

З тих же підстав суд першої інстанції дійшов висновку, що розірванню підлягає договір відступлення права вимоги за договором застави, оскільки він є похідним від договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитними договорами, а отже, мало місце істотне порушення з боку ТОВ "ФК "Смарт Капітал Інвест" також і договору про відступлення права вимоги за договором застави.

Таким чином, враховуючи, що відповідач-1 (новий кредитор) за зустрічним позовом не виконав умов договорів відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитними договорами та застави, чим істотно порушив умови цих договорів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги про їх розірвання на підставі ст. 188 ГК України та ст. 651 ЦК України - є обгрунтованими та підлягають задоволенню. У наведеній частині рішення суду першої інстанції скаржником не оскаржується.

Також, у зустрічному позові ПАТ "ВТБ Банк" просив стягнути з ТОВ "Котнар-М", як майнового поручителя за договором застави обладнання від 25.04.2012 р., заборгованість позичальника, що виникла за кредитними договорами № 019KL від 26.06.2007 р. та № 025KL від 14.08.2008 р., і вимоги позивача за зустрічним позовом у наведеній частині були задоволені судом першої інстанції в сумі 10 309 628,00 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову в частині стягнення спірних коштів мотивано тим, що зважаючи на факт наявності у позичальника - ЗАТ "Котнар" заборгованості за кредитними договорами № 019KL від 26.06.2007 р. та № 025KL5 від 14.08.2008 р. у загальній сумі 246 677,30 доларів США, 1 184 895,43 євро та 3 383 885,11 грн., а у заставодавця - обов`язку з погашення вказаної заборгованості, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач (заставодержатель) набув права на одержання задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави із його вартості у межах суми 15 879 628,00 грн. (п. 5.1 договору застави). У той же час, враховуючи, що між сторонами був проведений взаємозалік правомірно зустрічних однорідних вимог за заявою ПАТ "ВТБ Банк" № 13863/1-2 від 16.11.2016 р., а тому - зобов`язання ТОВ "Котнар-М" перед ПАТ "ВТБ Банк" за договором застави обладнання від 25.04.2012 р. є припиненими на суму 5 570 000,00 грн. За таких обставин, суд першої інстанції зробив висновок, що ПАТ "ВТБ Банк" має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета застави, виходячи із суми його вартості у розмірі 10 309 628,00 грн. (15 879 628,00 грн. - 5 570 000,00 грн.).

Проте, з вказаними висновками суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не погоджується, вважає їх такими, що зроблені з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається та підтверджується банківськими виписками з рахунку ЗАТ "Котнар" (позичальника), що станом на 10.11.2017 р. у останнього наявна заборгованість за вказаними кредитними угодами у загальній сумі 5 246 677,30 доларів США, 1 184 895,43 євро та 3 383 885,11 грн., а саме:

- за кредитним договором від 26.06.2007 р. № 019KL, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом у сумі 2 062 550,86 доларів США та простроченої заборгованості за відсотками у сумі 551 672,94 доларів США;

- за кредитним договором від 14.08.2008 р. № 025KL, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом у сумі 2 203 339,35 грн., 896 672,81 євро та 1 935 708,63 доларів США; простроченої заборгованості за відсотками у сумі 696 744,87 доларів США, 288 222,62 євро, 1 180 545,76 грн.

Наявність кредитної заборгованості була підтверджена ухвалою попереднього засідання господарського суду Закарпатської області від 11.02.2011 р. у справі № 5/58 про банкрутство, якою ПАТ "ВТБ Банк" визнано кредитором ЗАТ "Котнар".

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про заставу", в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Згідно зі ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 590 Цивільного кодексу України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, укладаючи договір застави, заставодавець бере на себе всі ризики, пов`язані з невиконанням зобов`язання боржником, у межах вартості предмета застави.

Пунктом 5.1 договору застави сторони погодили, що заставодержатель вправі звернути стягнення на предмет застави та одержати задоволення своїх вимог із вартості предмета застави переважно перед іншими кредиторами заставодавця у разі невиконання чи неналежного виконання основного забов`язання (мирової угоди). Предмет застави оцінено у сумі 15 879 628,00 грн. (п. 2.3 договору застави).

Статтею 19 Закону України «Про заставу» визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Статтею 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі ліквідації юридичної особи заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого заставою. При частковому виконанні боржником забезпеченого заставою зобов`язання застава зберігається в початковому обсязі. Якщо предмет одного договору застави складають дві або більше речей (два чи більше прав), стягнення може бути звернено на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (на будь-яке з прав) за вибором заставодержателя. Якщо заставодержатель зверне стягнення на одну річ (право), він зберігає право наступного стягнення на інші речі (права), що складають предмет застави. До третьої особи, яка задовольнила в повному обсязі вимоги заставодержателя, переходить разом з правом вимоги забезпечена нею застава у встановленому законодавством порядку. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п`ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду.

Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі виконавчого листа, суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Таким чином, вимогами ст. 19 Закону України «Про заставу» чітко визначено порядок задоволення вимог кредитора за рахунок заставного майна, зокрема в порядку дотримання процедури звернення стягнення на відповідне майно. При цьому, ні вимогами наведеного Закону, ні умовами договору застави обладнання від 25.04.2012 р. не передбачено виникнення у заставодавця грошового зобов`язання перед заставодержателем за зобов`язаннями, які забезпечені заставою, оскільки як законом (ст. 19, ст. 20 Закону України «Про заставу»), так і наведеним договором (зокрема, пунктами 5.1-5.8 розділу 5 «Порядок звернення стягнення на предмет застави та його реалізації») було передбачено відповідну процедуру звернення стягнення на заставлене майно, наслідком реалізації якої і є задоволення грошових вимог кредитора за рахунок коштів, отриманих внаслідок реалізації майна або отримання його у власність за узгодженою ціною.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує і те, що згідно розділу 1 «Предмет договору» договору застави обладнання від 25.04.2012 р., заставою було забезпечено основне зобов`язання заставодавця та/або банкрута перед заставодержателем, що випливали з мирової угоди від 06.12.2011 у справі № 5/8 про банкрутство ЗАТ «Котнар», затвердженою ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 16.03.2012. Тобто, основне зобов`язання, яке забезпечувалось договором застави обладнання від 25.04.2012 р. випливало саме з мирової угоди, яка була затверджена ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 16.03.2012, яка в подальшому була скасована в судовому порядку, а в затвердженні відповідної мирової угоди було відмовлено, як і припинено господарські правовідносини між сторонами цієї мирової угоди.

При цьому, згідно пункту 1.2 договору застави обладнання від 25.04.2012 р. сторонами було узгоджено, що обов`язок заставодавця сплатити на користь заставодержателя незадоволену (непогашену) суму вимог з загальної суми вимог у розмірі 32 750 000,00 грн., що виникли за кредитними договорами між банком та боржником, обумовлювався саме фактом розірвання мирової угоди, тобто внаслідок факту припинення правовідносин сторін шляхом розірвання правочину, який став підставою для їх виникнення та діяв протягом певного часу.

Проте, як встановлено судом апеляційної інстанції, основне зобов`язання, яке забезпечувалось договором застави обладнання від 25.04.2012 р. випливало саме з мирової угоди, яка була затверджена ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 16.03.2012, яка в подальшому була скасована в судовому порядку, а в затвердженні відповідної мирової угоди було відмовлено, як і припинено господарські правовідносини між сторонами цієї мирової угоди. При цьому, в межах справи № 5/58 судовими рішеннями встановлено, що правовідносини за наведеною мировою угодою - не тягнуть жодних правових наслідків, що зокрема зазначено у постанові Вищого господарського суду України від 16.08.2016, яка враховується судом апеляційної інстанції при розгляді даної справи з огляду на приписи ст.74, 75 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виснови суду першої інстанції про те, що ПАТ "ВТБ Банк" має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета застави, виходячи із суми його вартості у розмірі 10 309 628,00 грн. (15 879 628,00 грн. - 5 570 000,00 грн.), а тому зустрічні позовні вимоги ПАТ "ВТБ Банк" про стягнення грошових коштів з ТОВ "Котнар-М" підлягають частковому задоволенню на суму 10 309 628,00 грн. - є необґрунтованими, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права (ст. 19, ст. 20 Закону України «Про заставу»), з порушенням норм процесуального права (ст.74, 75 Господарського процесуального кодексу України), а також не узгоджуються з приписами договору застави обладнання від 25.04.2012 р. (зокрема, пунктами 5.1-5.8 розділу 5 «Порядок звернення стягнення на предмет застави та його реалізації»). Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що судом першої інстанції при присудженні до стягнення за зустрічним позовом грошових коштів в сумі 10 309 628,00 грн. не було визначено правової природи спірних коштів, і як наслідок, не наведено ні договірних, ні законодавчих підстав виникнення у відповідача за зустрічним позовом перед ПАТ "ВТБ Банк" саме грошового зобов`язання у розмірі 10 309 628,00 грн.

Доводи скаржника про те, що висновки суду першої інстанції щодо вимог за зустрічним позовом в частині присудження стягнення грошових коштів в сумі 10 309 628,00 грн., -суперечать статті 28 Закону України «Про заставу», судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки вказаною нормою обумовлені підстави припинення застави. Проте, в контексті спірних правовідносин сторін, позивач за зустрічним позовом наголошував саме на наявності у відповідача за зустрічним позовом обов`язку сплатити кошти, а вимоги наведеної статті впливають виключно на оцінку підстав звернення стягнення на майно, а не підстав стягнення коштів.

Також, доводи скаржника про те, що судом першої інстанції в порушення приписів процесуального права було помилково відкрито провадження у справі та проігноровано клопотання скаржника про направлення справи за підсудністю, безпідставно прийнято до провадження зустрічний позов - судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначено, що позовні вимоги, які є предметом розгляду даної справи, заявлені до майнового поручителя боржника - ТОВ "Котнар-М", а не до банкрута - ЗАТ "Котнар", який є третьою особою у цій справі, а тому спір у справі № 910/12006/17 підсудний Господарському суду міста Києва, яким прийнято до розгляду і зустрічний позов разом з первісним в одному провадженні.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку в частині задоволення зустрічних позовних вимог ПАТ "ВТБ Банк" про стягнення грошових коштів з ТОВ "Котнар-М" в сумі 10 309 628,00 грн. з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у наведеній частині. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 у справі №910/12006/17 - підлягає залишенню без змін, з урахуванням меж розгляду згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України.

Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 253, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 у справі №910/12006/17 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 у справі №910/12006/17 в частині задоволення зустрічних позовних вимог Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" про стягнення грошових коштів з Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" в сумі 10 309 628,00 грн. - скасувати з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у наведеній частині.

3. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 у справі №910/12006/17 - залишити без змін.

4. Судовий збір за подачу зустрічного позову до суду першої інстанції залишити за Публічним акціонерного товариства "ВТБ Банк" в розмірі 238 194,42 грн.

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" (; 01004 м. Київ, бульвар Тараса Шевченка/вул. Пушкінська,буд. 8/26) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Котнар-М" (; 90260 Закарпатська обл.., Берегівський район, с. Мужієво, вул. Р.Ференца ІІ, б. 274/а) судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 262 014 (двісті шістдесят дві тисячі чотирнадцять) грн. 50 коп.

6. Матеріали справи №910/12006/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено - 30.08.2019.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.А. Пашкіна

А.І. Мартюк