РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.08.2019Справа № 910/7927/19
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр», м. Київ

про стягнення 10 255,09 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (відповідач) суми заборгованості за Договором постачання природного газу №1558/1617-ТЕ-41 від 14.09.2016 року у розмірі 10 255,09 грн, а саме суми пені в розмірі 8 944,42 грн та суми 3% річних в розмірі 1 310,67 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі укладеного Договору постачання природного газу №1558/1617-ТЕ-41 від 14.09.2016 року поставив відповідачу природний газ, який останнім був оплачений з порушенням встановлених договором строків, у зв`язку з чим у період з листопада 2016 року по жовтень 2017 року виникли підстави для нарахування пені та 3% річних на загальну суму 10 255,09 грн.

Ухвалою суду від 20.06.2019 відкрито провадження у справі №910/7927/19, постановлено, розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №263 отримав ухвалу суду від 20.06.2019 про відкриття провадження у справі 24.06.2019.

08.07.2019 року (в межах строку, визначеного судом) відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву. Відповідно до вказаного відзиву сторона зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії від 03.11.2016 №1730-VIII на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом. (Закон набрав чинності 30.11.2016 року). Таким чином нарахування позивачем відповідачу сум пені та 3% річних є неправомірним. Крім того, позивачем пропущено строк спеціальної позовної давності щодо стягнення сум 3% річних та пені.

19.07.2019 року позивачем подано відповідь на відзив, відповідно до якої він зазначає, що положення Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії від 03.11.2016 №1730-VIII в даному випадку не застосовуються, оскільки відповідач станом на час набрання вказаного закону законної сили не погасив наявну заборгованість. Окрім того, відповідачем по справі не надано доказі того, що останнє включено до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, згідно норми ст. 3 Закону, тому списання заборгованості не підлягає застосуванню, а також відповідачем не надано доказів того, що він здійснює ліцензовану діяльність. Щодо позовної давності, то позивачем вказано, що згідно з п. 10.3. Договору сторонами погоджено строк позовної давності тривалістю у 5 років, а тому позовна давність не пропущена.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У зв`язку з перебуванням судді Морозова С.М. у період з 12.08.2019 року по 19.08.2019 року у відпустці, суд здійснює розгляд справи, відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у перший робочий день після виходу з відпустки - 20.08.2019 року.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.09.2016 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) був укладений Договір постачання природного газу №1558/1617-ТЕ-41 (надалі - Договір).

Відповідно до умов п. 1.1. Договору позивач зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього Договору.

Згідно п. 1.2. Договору природний газ, що продається за цим Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року включно природний газ обсягом до 1 010 тис. куб. метрів. (п. 2.1. Договору).

Постачальник передає споживачеві природний газ у його загальному потоці у разі передачі: природного газу власного видобутку - у пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи; імпортованого природного газу (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, що ввезений ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України) - у пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ. (п. 3.1. Договору).

Згідно п. 5.1. Договору регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включається до його вартості відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року №758.

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. (п. 6.1. Договору).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 року до 31 березня 2017 року включно, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою №2 від 31.03.2017 року до Договору сторони погодили п. 2.1. викласти наступним чином: «Постачальник передає споживачу з 01 квітня 2017 року по 30 вересня 2017 року включно газ обсягом до 181 тис. куб. метрів.».

Ціна (без урахування тарифів з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включається до його вартості відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2017 року №187. (п. 5.1. Договору в редакції Додаткової угоди №2 від 31.03.2017 року).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 року до 30 вересня 2017 року включно, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. (п. 12.1. Договору в редакції Додаткової угоди №2 від 31.03.2017 року).

На виконання умов вказаного договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 5 964 920,87 грн, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу:

- Акт від 31.10.2016 року на суму 513 572,64 грн;

- Акт від 30.11.2016 року на суму 875 854,85 грн;

- Акт від 31.12.2016 року на суму 1 045 339,75 грн;

- Акт від 31.01.2017 року на суму 1 171 509,01 грн;

- Акт від 28.02.2017 року на суму 965 943,55 грн;

- Акт від 31.03.2017 року на суму 592 257,19 грн;

- Акт від 30.04.2017 року на суму 228 557,62 грн;

- Акт від 31.05.2017 року на суму 129 786,80 грн;

- Акт від 31.07.2017 року на суму 130 528,10 грн;

- Акт від 31.08.2017 року на суму 143 800,34 грн;

- Акт від 30.09.2017 року на суму 167 771,02 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідач здійснював несвоєчасно оплату за переданий газ у строк визначений Договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги пункту 6.1. Договору.

Так, за Актами приймання-передачі природного газу відповідач розраховувався наступним чином:

- за Актом від 31.10.2016 року здійснено оплати: 30.11.2016 року - на суму 300 000,00 грн, 09.12.2016 року - на суму 213 572,64 грн;

- за Актом від 30.11.2016 року здійснено оплати: 29.12.2016 року - на суму 600 000,00 грн, 30.12.2016 року - на суму 60 000,00 грн, 04.01.2017 року - 35 000,00 грн;

- за Актом від 31.12.2016 року здійснено оплати: 10.01.2017 року - на суму 100 000,00 грн, 11.01.2017 року - на суму 28 000,00 грн, 12.01.2017 року - на суму 52 854,85 грн, 31.01.2017 року - на суму 1 045 339,75 грн;

- за Актом від 31.01.2017 року здійснено оплати: 27.02.2017 року - на суму 200 000,00 грн, 28.02.2017 року - на суму 630 000,00 грн, 01.03.2017 року - на суму 341 509,02 грн;

- 28.02.2017 року позивачем було здійснено закриття заборгованості на суму 830 000,00 грн;

- за Актом від 28.02.2017 року здійснено оплати: 27.03.2017 року - на суму 400 000,00 грн, 28.03.2017 року - на суму 300 000,00 грн, 29.03.2017 року - на суму 265 943,55 грн;

- за Актом від 31.03.2017 року здійснено оплати: 26.04.2017 року - на суму 390 000,00 грн, 27.04.2017 року - на суму 202 257,19 грн;

- за Актом від 30.04.2017 року здійснено оплати: 30.05.2017 року - на суму 218 000,00 грн, 31.05.2017 року - на суму 10 557,62 грн;

- 31.05.2017 року позивачем було здійснено закриття заборгованості на суму 228 557,62 грн;

- за Актом від 31.05.2017 року здійснено оплати: 30.06.2017 року - на суму 129 786,80 грн;

- 30.06.2017 року позивачем було здійснено закриття заборгованості на суму 129 786,80 грн;

- за Актом від 31.07.2017 року здійснено оплати: 28.08.2017 року - на суму 130 528,10 грн;

- 28.08.2017 року позивачем було здійснено закриття заборгованості на суму 130 528,10 грн;

- за Актом від 31.08.2017 року здійснено оплати: 27.09.2017 року - на суму 143 800,34 грн;

- 27.09.2017 року позивачем було здійснено закриття заборгованості на суму 143 800,34 грн;

- за Актом від 30.09.2017 року здійснено оплати: 27.10.2017 року - на суму 167 771,02 грн;

- 27.10.2017 року позивачем було здійснено закриття заборгованості на суму 167 771,02 грн.

Пунктом 8.2. Договору (в редакції Додаткової угоди №2 від 31.03.2017 року) передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

З огляду на здійснення відповідачем оплати вартості отриманого природного газу з пропущення строків здійснення такої оплати, передбачених умовами п. 6.1. Договору, позивачем нараховано відповідачу суму пені в розмірі 8 944,42 грн та суму 3% річних в розмірі 1 310,67 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину суд визнає Договір постачання природного газу №1558/1617-ТЕ-41 від 14.09.2016 року належною підставою, у розумінні норм ст. 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Укладений сторонами Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). (ст. 610 ЦК України).

Згідно ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Як зазначено вище, відповідно до п. 6.1. Договору відповідач свій обов`язок з оплати вартості отриманого природного газу виконав з пропущенням строків здійснення такої оплати, тобто після 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу, що фактично випливає із проведених відповідачем оплат, які вказані вище та не заперечено відповідачем.

Твердження представника відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що позовні вимоги позивача про стягнення з нього пені та 3% річних підпадають під дію Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яким передбачена можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних та і у спосіб списання цих нарахувань є необґрунтованими, з наступних підстав:

Згідно ст. 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 вказаного Закону заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього закону:

- кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води;

- кредиторська заборгованість перед постачальником електричної енергії підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем);

- заборгованість з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню, а також організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, та залишилася не погашеною станом на 1 січня 2016 року

Спожиті енергоносії це спожиті природний газ та електрична енергія.

Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово - комунального господарства. (ч. 1 ст. 3 Закону)

Для включення до реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово - комунального господарства, заяву, до якої додаються:

копії установчих документів;

копії наявних ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності;

копії балансу підприємства (організації) та звіту про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованості станом на 1 липня 2016 року (розрахункова дата) та за останній звітний період;

довідка, складена підприємством (організацією) у довільній формі, про обсяги та структуру дебіторської та кредиторської заборгованостей із зазначенням кредиторів, дебіторів, величини і видів заборгованості станом на розрахункову дату та за останній звітний період;

копії актів звіряння взаєморозрахунків;

розрахунки обсягів заборгованості з різниці в тарифах та копії протоколів територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах (ця норма не поширюється на теплогенеруючі підприємства, що не постачають теплову енергію населенню).

Відповідальність за повноту та достовірність даних, наведених у поданих документах, несуть учасники процедури врегулювання заборгованості.

Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу. (ч. 2 ст. 3 Закону)

Натомість, відповідачем не надано доказів того, що він був включений до реєстру щодо врегулювання заборгованості.

Фактично позивачем стягується пеня та 3% річних за конкретним Договором постачання природного газу, заборгованість за яким не була включена до реєстру врегулювання заборгованості і ця заборгованість не була реструктуризованою заборгованістю в розумінні ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Тобто, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені, 3% річних за неналежне виконання грошового зобов`язання за Договором постачання природного газу №1558/1617-ТЕ-41 від 14.09.2016 року не підпадають під дію вказаного Закону.

У відповідності до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як вказувалось вище, пунктом 8.2. Договору (в редакції Додаткової угоди №2 від 31.03.2017 року) передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Факт наявності прострочення відповідача щодо вчасної оплати вартості отриманого за Договором природного газу підтверджується наявним в матеріалах справи доказами.

Судом перевірено наведений у матеріалах справи розрахунок пені та визнано його необґрунтованим, а тому, до стягнення з відповідача підлягає сума пені за визначений позивачем період в розмірі 8 9944,42 грн.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суми 3% річних в розмірі 1 310,67 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки вказаної суми, судом визнається вона обґрунтованою, а тому, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 3% річних в розмірі 1 310,67 грн є правомірними.

Твердження відповідача щодо пропущення позивачем строку на звернення з даним позовом до суду не приймаються судом до уваги, оскільки сторонами в п. 10.3. Договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

З огляду на дотримання сторонами вимог вказаної статі, а також на час виникнення у відповідача прострочення з оплати вартості отриманого природного газу та час звернення позивача до суду з даним позовом, до правовідносин за Договором постачання природного газу №1558/1617-ТЕ-41 від 14.09.2016 року застосовується позовна давність тривалістю п`ять років, і позивачем такий строк не пропущено, а тому твердження відповідача щодо пропущення позивачем вказаного строку безпідставні.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовано, водночас позивачем не доведено суду наявності правових підстав для покладення на відповідача відповідальності за неналежне виконання умов договору у вигляді штрафних санкцій понад суми, визнані судом обґрунтованими.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума пені в розмірі 8 944,42 грн та сума 3% річних в розмірі 1 310,67 грн.

Судовий збір, у розмірі 1 921,00 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (ідентифікаційний код 36844047, місцезнаходження: 04060, м. Київ, вул. Берлінського, буд. 15) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (ідентифікаційний код 20077720, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6) суму пені в розмірі 8 944,42 грн. (вісім тисяч дев`ятсот сорок чотири гривни 42 копійки), суму 3% річних в розмірі 1 310,67 (одна тисяча триста десять гривень 67 копійок) та суму судового збору в розмірі 1 921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.М. Морозов