ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2019 р. Справа№ 910/2051/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від 22.05.2019 (вх. №09.1-04.1/4307/19 від 04.06.2019) Товариства з обмеженою відповідальністю "Зорг Біогаз Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2019

у справі №910/2051/19 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Укрбудінвест"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зорг Біогаз Україна"

про стягнення 200 000,00 грн

за участю представників учасників справи:

від позивача - Коновал Д.В., ордер серія КС №391192 від 14.08.2019

від відповідача - не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Укрбудінвест" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зорг Біогаз Україна" про стягнення 200 000,00 грн авансового платежу за Договором № 03-08/16-ТФП2-ЗГГ на створення (передачу) науково-технічної продукції від 03.08.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов вказаного договору в частині створення (передачі) науково-технічної продукції з серпня 2016 року, внаслідок чого позивач відмовився від договору, оскільки виконання вказаних робіт стало недоцільним, та отримав право вимагати повернення авансового платежу за договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.04.2019 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зорг Біогаз Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Укрбудінвест" 200 000,00 грн безпідставно набутих коштів.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, посилаючись на приписи ст. ст. 570, 837, 846, 849, 854, 887, 1212 ЦК України, встановлення обставин невиконання відповідачем умов договору та неповернення на вимогу позивача сплачених ним коштів у сумі 200 000 грн, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Не погодившись з даним рішенням суду, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Зорг Біогаз Україна", 20.05.2019 подав апеляційну скаргу, просить рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2019 у справі №910/2051/19 скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято за неповним дослідженням усіх обставин справи. Так, апелянт наполягає на тому, що об`єкт збудований та введений в експлуатацію на підставі розробленої відповідачем згідно договору № 03-08/16-ТФП2-ЗГГ від 03.08.2016 науково-технічної документації. Також апелянт стверджує, що зареєстрована 09.06.2017 декларація про готовність до експлуатація об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, підтверджує виконання підрядником умов договору. Крім того, відповідач зазначає, що 14.02.2019 на адресу позивача було повторно направлено повний комплект документації згідно умов договору № 03-08/16-ТФП2-ЗГГ від 03.08.2016. Одночасно скаржником заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.06.2019 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2019 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Зорг Біогаз Україна" пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою б/н від 22.05.2019 (вх. №09.1-04.1/4307/19 від 04.06.2019) Товариства з обмеженою відповідальністю "Зорг Біогаз Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2019 у справі №910/2051/19. Позивачу встановлено процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також надано сторонам строк на подання заяв, клопотань, пояснень, але не пізніше 10.07.2019. Справу призначено до розгляду на 22.08.2019.

02.07.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Укрбудінвест" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2019 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач вказує на те, що представлена відповідачем до матеріалів справи декларація про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності «Комплекс з переробки органічних відходів і силосу в біогаз для виробництва електричної та теплової енергії І-черга будівництва» стосується зовсім іншого об`єкту будівництва, який не відповідає договору № 03-08/16-ТФП2-ЗГГ від 03.08.2016. Щодо обставин надіслання проектної документації позивач зазначає, що відповідачем надіслано документи, які стосуються іншого об`єкту, а саме «Комплексу з переробки органічних відходів і силосу в біогаз для виробництва електричної та теплової енергії І-черга будівництва».

09.07.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю "Зорг Біогаз Україна" на адресу Північного апеляційного господарського суду направлено клопотання про долучення до матеріалів справи документів, а саме квитанції та опис вкладення поштового відправлення, титульні сторінки проекту та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Теофіпольська енергетична компанія». Також в даному клопотанні стороною висловлено необхідність розгляду судом питання про залучення до участі у справу третю особу - ТОВ «Теофіпольська енергетична компанія».

Колегія суддів, розглянувши клопотання про залучення до матеріалів справи документів, встановила, що подані до суду апеляційної інстанції докази вже наявні в матеріалах справи. Крім того, факт отримання проектної документації «Комплекс з переробки органічних відходів і силосу в біогаз для виробництва електричної та теплової енергії І-черга будівництва» підтверджується позивачем в поданих до суду письмових відзиві на відзив на позовну заяву та відзиві на апеляційну скаргу.

Щодо необхідності вирішення питання про залучення до участі у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ТОВ «Теофіпольська енергетична компанія» судова колегія зазначає, що відповідачем жодними доводами та/або доказами, в порядку ст. 50 ГПК України, не було обґрунтовано на яких підставах дану особу слід залучити до участі у справу, а також яким чином оскаржуване рішення може вплинути на права або обов`язки товариства. За таких обставин, судова колегія відмовляє в задоволенні заяви про вирішення питання щодо залучення третьої особи.

В судове засідання 22.08.2019 представники відповідача не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень № 724 та № 678.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання розумних строків розгляду апеляційної скарги на рішення суду, враховуючи те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача, належним чином повідомленого про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.

Представник позивача в судовому засіданні 22.08.2019 заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві та просив рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2019 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

03.08.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Зорг Біогаз Україна" (виконавець за договором, відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Укрбудінвест" (замовник за договором, позивач у справі) було укладено Договір № 03-08/16-ТФП2-ЗРГ (далі - Договір), відповідно до умов якого Замовник доручив і зобов`язався оплатити, а Виконавець прийняв на себе виконання робіт зі створення (передачі) наступної науково-технічної продукції у складі проекту Комплекс з переробки органічних відходів і силосу в біогаз для виробництва електричної та теплової енергії потужністю 5МВт в смт. Теофіполь: 1. Розробка КМД - "закладні деталі"; 2. Розробка КМД - "вузли дерев`яних конструкцій"; 3. Розробка матеріалів ОВНС; 4. Розробка технологічних карт на виконання бетонних робіт: - при улаштуванні ферментаторів та доброжувачів; - при улаштуванні приймальних резервуарів; - при улаштуванні резервуару відпрацьованого субстрату та резервуару фільтрату; - при улаштуванні приміщення для обладнання (п. 1.1. Договору).

В пунктах 1.3, 1.6 Договору сторонами узгоджено, що наукові, технічні, економічні та інші вимоги до продукції, яка є предметом договору й виконується на паперовому носії з одночасним наданням Замовнику копії зазначеної науково-технічної продукції на електронному носії, викладені в технічному завданні (завданні на проектування), яке є невід`ємною частиною цього договору. Приймання та оцінка науково-технічної продукції здійснюється згідно з вимогами технічного завдання (завдання на проектування).

Пунктом 1.4 Договору визначено, що строк здачі робіт згідно календарному плану робіт.

Ціна Договору (вартість робіт) становить 350 000,00 грн. (п. 1.5 Договору).

Згідно п. 2.2 Договору оплата здійснюється в такому порядку: на протязі 5 банківських днів з дня укладення договору Замовник перераховує Виконавцю авансовий платіж, остаточний розрахунок з урахуванням авансових платежів за виконані роботи по цьому Договору Замовник проводить на протязі 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання останнього Акту здавання-прйняття науково-технічної продукції.

Пунктами 3.4.-3.5 Договору визначено, що замовник протягом 7 календарних днів з дня отримання Акту здавання-прийняття науково-технічної продукції повинен надати Виконавцю підписаний акт або мотивовану відмову у прийманні робіт. У випадку, якщо замовник в строк, зазначений у п. 3.4 цього договору, не вчинить дій, направлених на прийняття НТП, роботи вважаються зданими та прийнятими належним чином і підлягають оплаті у встановленому цим договором порядку.

У відповідності до платіжного доручення № 390 від 04.08.2016 позивачем перераховано на рахунок відповідача авансований платіж в сумі 200 000,00 грн згідно договору № 03-08/16-ТФП2-ЗРГ від 03.08.2016.

Позивач з листом за вих. № 23/07-1 від 23.07.2018 звернувся до відповідача з проханням повернути впродовж 10 днів банківських днів сплачену ним суму коштів за платіжним дорученням № 390 від 04.08.2016, оскільки з моменту укладення договору і до часу звернення з відповідним листом виконавцем не надано календарного плану робіт, а також не виконано жодного етапу робіт, що призвело до подальшої недоцільності виконання робіт за договором.

Оскільки вимога про повернення сплачених авансованих платежів за договором № 03-08/16-ТФП2-ЗРГ від 03.08.2016 відповідачем не виконана, Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Укрбудінвест" пред`явлено позов у даній справі про стягнення 200 000 грн.

Статтями 11, 509 ЦК України передбачено, що договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань).

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За приписами статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями частини другої статті 317 ГК України передбачено, що загальні умови договорів підряду визначаються відповідно до положень ЦК України про договір підряду, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі статтею 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Зі змісту п. 3.1 Договору вбачається, що перелік науково-технічної продукції, що підлягає оформленню на окремих етапах виконання і здачі Виконавцем Замовнику по закінченню договору, здійснюється згідно з календарним планом робіт.

Однак, як вірно встановлено місцевим господарським судом, календарного плану робіт сторонами не погоджено, узгодження строків виконання робіт зі створення (надання) науково-технічної документації в складі проекту «Комплекс з переробки органічних відходів і силосу в біогаз для виробництва електричної та теплової енергії потужністю 5 МВт в смт. Теофіполь» умови договору також не містять.

В обґрунтування розумності строків виконання робіт, визначених договором № 03-08/16-ТФП2-ЗРГ від 03.08.2016, позивачем до матеріалів справи представлено листи проектних компаній, якими повідомлено про можливість виконання відповідних робіт впродовж двох місяців.

Відповідно до ст. 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Аналогічні положення містить стаття 291 ГК України.

Статтею 188 ГК України унормовано, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Виходячи із правового аналізу вищенаведених норм, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що розірвання господарського договору може бути вчинено, як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (ч. 4 ст. 188 ГК України).

Приписами статті 849 ЦК передбачено, що замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Разом з цим, згідно з частиною 4 статті 849 ЦК України замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Таким чином, замовнику законом надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи і визначене цією нормою право не може бути обмежене.

З наявних в матеріалів документів слідує, що на адресу відповідача надіслано лист за вих. № 23/07-1 від 23.07.2018, згідно якого позивач, посилаючи на невиконання підрядником умов договору, вимагав повернення сплаченого ним авансованого платежу в сумі 200 000 грн.

Водночас, обґрунтовуючи підстави для скасування оскаржуваного рішення, апелянт посилається на те, що підтвердженням факту належного виконання відповідачем договірних зобов`язання в частині виконання підрядних робіт є декларація про готовність до експлуатація об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності.

Проте, вказані доводи відхиляються судовою колегією, виходячи із наступного.

Так, предметом договору № 03-08/16-ТФП2-ЗРГ від 03.08.2016 є виконання відповідачем робіт зі створення (передачі) науково-технічної продукції в складі проекту «Комплекс з переробки органічних відходів і силосу в біогаз для виробництва електричної та теплової енергії потужністю 5 МВт в смт Теофіполь», натомість зміст декларації свідчить, що вона стосується «Комплексу з переробки органічних відходів і силосу в біогаз для виробництва електричної та теплової енергії І-черга будівництва». Доказів ідентичності вказаних об`єктів відповідачем ні в суді першої інстанції, а не під час перегляду справи в апеляційному порядку не представлено.

Крім того, як вірно встановлено місцевим господарським судом, у відповідності до пунктів 5, 8 названої декларації Генеральним підрядником та проектувальником значиться Товариство з обмеженою відповідальністю "Зорг Біогаз Україна", а замовником - Товариство з обмеженою відповідальністю «Теофіпольська енергетична компанія»; проектна документація на будівництво цього об`єкту була затверджена замовником будівництва 05.05.2016, а декларація про початок виконання будівельних робіт подана 30.05.2016, тобто до дати укладення спірного договору між сторонами спору.

Таким чином, аргументи, викладені в апеляційній скарзі щодо неповного з`ясування усіх обставин, що мають значення для справи, колегією суддів визнаються непереконливими, позаяк вони отримали законну та обґрунтовану оцінку під час розгляду справи в суді першої інстанції та вмотивовано були відхилені судом в оскаржуваному рішенні.

Разом з цим колегія суддів, серед іншого, вважає за необхідне також зауважити, що у відповідності до ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Згідно з п. п. 2.2.3, 3.4 Договору науково-технічна продукція відправляється замовнику поштою чи передається відповідальному представнику замовника по пред`явленню доручення з одночасним оформленням накладної. Замовник протягом 7 календарних днів з дня отримання Акту здавання-передання науково-технічної продукції повинен надати виконавцю підписаний акт або вмотивовану відмову у прийнятті робіт.

Тобто, умовами договору, узгодженими на розсуд сторін, визначено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом здавання-передання науково-технічної продукції.

Проте, відповідачем, в порядку ст. 74 ГПК України, не було представлено до матеріалів справи підписаного сторонами Акту здавання-передання науково-технічної продукції, як і не надано доказів надіслання його позивачу та, відповідно, визнання робіт прийнятими замовником в порядку п. 3.5 Договору.

Щодо доводів апелянта про повторне направлення позивачу повного комплекту документації, апеляційна інстанція зазначає, що надані в підтвердження цих тверджень докази стосуються технічної документації щодо «Комплексу з переробки органічних відходів і силосу в біогаз для виробництва електричної та теплової енергії І-черга будівництва», тобто не стосується предмету договору № 03-08/16-ТФП2-ЗРГ від 03.08.2016.

Підсумовуючи вищенаведене у сукупності, судова колегія вважає, що відповідачем належними засобам доказування не доведено факту виконання договірних зобов`язань в частині надання (виготовлення) науково-технічної документації згідно договору № 03-08/16-ТФП2-ЗРГ від 03.08.2016, а тому вірним є висновок місцевого господарського суду щодо наявності у позивача правових підстав для відмови від договору та вимоги про повернення сплаченої за ним суми у розмірі 200 000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона є авансом. Однак, з припиненням дії договору підряду така грошова сума втрачає ознаки авансу та стає майном (грошовими коштами), набутими підрядником без достатньої правової підстави (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.02.19. у справі № 910/21154/17).

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ст.1212 ЦК України).

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Правовий аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Основною засадою (принципом) господарського судочинства є верховенство права.

Згідно із ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, питання про те, яку правову норму належить застосувати до спірних правовідносин.

Таким чином, з урахуванням викладених законодавчих норм, завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів.

При цьому, господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, або взагалі не посилається на норми права, які слід застосувати, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

За наведеного, судова колегія вважає вірним застосуванням місцевим господарським судом до спірних правовідносин положення статті 849 ЦК України у сукупності з приписами статті 1212 ЦК України.

Оскільки матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем договірних зобов`язань з надання (виготовлення) науково-технічної продукції, а відтак і використання підрядником суми авансованого платежу на виконання умов договору № 03-08/16-ТФП2-ЗРГ від 03.08.2016, який припинений на підставі ст. 849 ЦК України, судова колегія, з огляду на незадоволення відповідачем вимоги позивача про повернення 200 000 грн, сплачених згідно платіжного доручення № 390 від 04.08.2016, погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2019 у справі № 910/2051/19 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (відповідача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зорг Біогаз Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2019 у справі №910/2051/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2019 у справі №910/2051/19 залишити без змін.

3. Справу №910/2051/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

С.Я. Дикунська

Повний текст постанови складено 30.08.2019