ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/800/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства сільськогосподарського підприємства „Чорноморська Перлина

на рішення господарського суду Одеської області від 22.05.2019, суддя в І інстанції Желєзна С.П., повний текст якого складено 27.05.2019р. в м. Одесі

у справі № 916/800/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАВТОЗАПЧАСТИНА»

до Публічного акціонерного товариства сільськогосподарського підприємства „Чорноморська Перлина

про стягнення 89 533,77 грн.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАВТОЗАПЧАСТИНА» звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства сільськогосподарського підприємства „Чорноморська перлина про стягнення 66 874,60 грн. основного боргу, 14844,21 грн. пені, 6 420,60 грн. втрат від інфляції та 1394,36 грн. 3% річних, які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем договору поставки №43 від 31.01.2017р. щодо оплати у повному обсязі поставленого у липні 2018 року товару у встановлений строк.

В обґрунтування пред`явлених вимог позивач посилався на те, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства та умов укладеного між сторонами договору поставки №43 від 31.01.2017р. не оплатив у повному обсязі вартість товару отриманого у липні 2017 року за видатковими накладними, заборгованість становить 66 874,60 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача, а також на підставі п. 5.1 договору 14844,21 грн. пені та на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 6 420,60 грн. втрат від інфляції та 1394,36 грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Рішенням господарського суду Одеської області від 22.05.2019 провадження у справі №916/800/19 за позовом «УКРАВТОЗАПЧАСТИНА» до ПАТ СП „Чорноморська Перлина в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 18000 грн. закрито. Позов задоволено з мотивів обґрунтованості та доведеності позовних вимог. Стягнуто з ПАТ СП „Чорноморська Перлина на користь ТОВ «УКРАВТОЗАПЧАСТИНА» суму основного боргу у розмірі 48874,60 грн., пеню у розмірі 14844,21 грн., збитки від інфляції у розмірі 6420,60 грн., три відсотки річних у розмірі 1394,36 грн., судовий збір у розмірі 1534,80 грн.

Судове рішення мотивовано приписами ст. ст. 509, 525, 526, 530, 546, 549, 610, 611, 612, 626, 625, 662, 664, 692, 712 ЦК України, ст. ст. 175, 193, 231, 232 ГК України, ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, в порушення яких відповідач не надав суду належних доказів виконання в повному обсязі своїх зобов`язань за укладеним договором поставки щодо оплати отриманого товару у встановлений строк, отже, наявний борг, а також пеня, втрати від інфляції та проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання підлягають стягненню на користь позивача.

У зв`язку з частковим погашенням відповідачем суми боргу у процесі розгляду справи, суд на підставі ч. 1 ст. 231 ГПК України закрив провадження у справі в частині позовних вимог ТОВ «УКРАВТОЗАПЧАСТИНА» до ПАТ „Чорноморська перлина про стягнення суми основного боргу у розмірі 18000 грн.

ПАТ СП „Чорноморська Перлина у поданій до Південно-західного апеляційного господарського суду апеляційній скарзі просить зазначене рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі. Скаржник вважає оскаржуване рішення необґрунтованим, прийнятим без надання належної правової оцінки доказам, що містяться у справі.

Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою скаржник посилається на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доводам відповідача наведеним у відзиві на позовну заяву про те, що:

- позивач не надав суду жодної Специфікації на підтвердження того, у якій кількості, в якому асортименті, сортаменті та номенклатурі поставлено товар, який є предметом договору поставки № 43 від 31.01.2017р., а тому обставини, на які посилається позивач у позовній заяві, не підтверджені та не доведені у повному обсязі, оскільки ним не надано документів, що мають обов`язковий характер і які мали б оформлятися на кожну партію товару відповідно до умов договору та вимог законодавства, що є підставою для відмови позивачу у задоволенні його вимог;

- у видаткових накладних, наданих позивачем на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, відсутні прізвище та ініціали особи, яка підписувалася про одержання товару, що не дає можливості достовірно ідентифікувати особу, якою здійснено підпис, та у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що товар був одержаний саме представником відповідача, який має відповідні документально підтверджені повноваження для здійснення такої операції;

- на підтвердження повноважень особи, яка отримувала товар, позивачем надано копію довіреності № 4004 від 04.07.2018р. виданої ПАТ СП „Чорноморська Перлина своєму представнику ОСОБА_1 у формі, що є нечинною у зв`язку із втратою чинності Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 99 від 16.05.1996р. Крім того, зазначена довіреність не містить детального переліку товарів, що мали бути отримані представником відповідача, у зв`язку з чим є підстави стверджувати про відсутність у нього достатніх правових підстав для його отримання.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим. Позивач зазначає, що за умовами п. 1.1. спірного договору підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є прийняття покупцем товару за видатковою накладною або за актом приймання-передачі. ТОВ «УКРАВТОЗАПЧАСТИНА» та відповідач підписали видаткові накладні, копії яких містяться в матеріалах справи. Отже, факт підписання видаткових накладних підтверджує погодження сторонами найменування, асортимент, кількості, ціну товару.

В матеріалах справи міститься копія довіреності № 4004 від 04.07.2018 року на прийняття товарно-матеріальних цінностей за спірним договором уповноваженою особою відповідача - менеджером ОСОБА_1 , підпис якого, що міститься в цій довіреності збігається з підписом на видаткових накладних, що є підставою для висновку про приймання товару за спірним договором уповноваженою особою відповідача. Довіреність № 4004 від 04.07.2018 року відповідає вимогам, встановленим ст. 245-247 ЦК України, відтак, ця довіреність належним чином підтверджує повноваження ОСОБА_1 на отримання товару від імені відповідача згідно з умовами спірного договору.

ТОВ «УКРАВТОЗАПЧАСТИНА» та відповідачем був підписаний акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2018 року до 22.11.2018 року, копія якого міститься в матеріалах справи. За обставин справи, при яких акт звірки взаємних розрахунків підтверджений первинними документами - видатковими накладними, дають підстави для висновку про те, що відповідач визнав заборгованість перед позивачем. Відповідачем за умовами спірного договору після пред`явлення даного позову було сплачено на користь ТОВ «УКРАВТОЗАПЧАСТИНА» грошові кошти в розмірі 18 000 гривень, що підтверджується виписками з рахунку ТОВ «УКРАВТОЗАПЧАСТИНА», які містяться в матеріалах справи. Судом першої інстанції було закрито провадження в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 18 000 грн. Зазначені обставини додатково підтверджують визнання відповідачем заборгованості за спірним договором.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 269 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом під час розгляду справи по суті, 31.01.2017 року між ТОВ «УКРАВТОЗАПЧАСТИНА» (постачальник) та ПАТ „Чорноморська перлина (покупець) було укладено договір поставки № 43, відповідно до п. п. 1.1, 1.2 якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця товар в асортименті, кількості та за ціною, вказаними в заявці та погодженої сторонами письмово, в тому числі за допомогою факсимільного або електронного зв`язку. Підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є прийняття покупцем товару за видатковою накладною або за актом приймання-передачі. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією, яка додається до цього договору та є його невід`ємною частиною. На кожну партію товару складається окрема Специфікація.

Згідно з п. 2.1 договору сукупна вартість товару, що поставлений на підставі цього договору, яка вказана у всіх видаткових накладних (актах приймання-передачі), складає загальну суму цього договору з урахуванням ПДВ.

Відповідно до п. 2.2, п. 2.3 договору покупець повинен здійснити оплату вартості кожної партії товару протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту отримання відповідної партії товару від постачальника. Зобов`язання покупця щодо оплати товару вважаються виконаними у момент зарахування на поточний рахунок постачальника суми, вказаної у видаткових накладних.

Згідно з п. п. 3.1, 3.3, 3.5 договору товар за цим договором постачається на умовах ЕХW, місце поставки - склад постачальника за адресою: 65085, м. Одеса, вул. Тираспольське шосе, 16, у відповідності з Міжнародними правилами тлумачення торговельних термінів „Інкотермс (редакція 2010 року), з урахуванням особливостей, наведених у договорі. Моментом виконання обов`язку постачальника передати товар вважається дата отримання товару покупцем в місці поставки товару, вказаному в п. 3.1 цього договору, що підтверджується документально шляхом складання видаткової накладної або акту приймання-передачі. Видаткова накладна або акт приймання передачі підписується повноважними представниками покупця та постачальника. Право власності на товар, а також ризик випадкової загибелі чи псування товару переходить до покупця в момент передачі товару у місці поставки, вказаному у п. 3.1 договору.

Пунктом 3.6 договору визначено, що приймання товару покупцем по кількості, асортименту, комплектності, якості, тарі та (або) упаковці товару здійснюється в порядку, передбаченому чинним законодавством, в момент його отримання від постачальника. Покупець зобов`язаний перевірити кількість, асортимент, комплектність, якість, цілісність тари та (або) упаковки, пломб на них (у разі наявності), а також відсутності ознак пошкодження та/або псування Товару. Рекламації від Покупця приймаються в порядку та на умовах, визначених в додатку 1 до цього договору.

Відповідно до п. 5.1 договору у випадку порушення строків оплати товару покупець, в першу чергу, сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення оплати та, відповідно до статті 625 ЦК України, відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 3 % річних від простроченої суми боргу за весь період прострочення, а потім сплачує суму основного боргу з урахуванням п.2.5. та 2.6. договору.

Згідно з п. 11.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2018р. Закінчення строку дії цього договору або дострокове його розірвання не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Шляхом підписання додатку №1 до даного договору сторонами було погоджено правила приймання покупцем партії товару по номенклатурі, кількості і якості від постачальника, порядок пред`явлення покупцем претензії, що виникли в результаті приймання партій товару й оформлення повернення товару постачальникові.

Відповідно до п. 4 додатку №1 до договору після завершення приймання товару, покупець передає постачальнику наступні документи: доручення на одержання товару уповноваженою покупцем особою, завірену підписами головного бухгалтера й директора, завірену печаткою покупця, номер доручення повинен бути вписаний у видатковій накладній; по одному екземпляру кожної видаткової накладної, підписаної уповноваженою особою покупця й при необхідності завіреною печаткою покупця, із вказівкою ініціалів уповноваженої покупцем особи на одержання товару.

Додатковою угодою від 12.01.2018 р. до даного договору сторони виклали його п. 11.1 в наступній редакції: цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2018 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним.

На виконання своїх зобов`язань за укладеним договором позивач у липні 2018 року поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 143 874,60 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними, підписаними уповноваженими представниками сторін, а саме: №Од-РНк-001912 від 04.07.2018р. на суму 25 607,40 грн.; №Од-Рнк-001937 від 06.07.2018р. на суму 11 368,80 грн.; №Од-Рнк-001963 від 10.07.2018р.; №Од-Рнк-001982 від 11.07.2018р. на суму 35 619,00 грн.; №Од-Рнк-001983 від 11.07.2018р. на суму 931,80 грн.; №Од-Рнк-001985 від 11.07.2018р. на суму 2 353,80 грн.; №Од-Рнк-002001 від 12.07.2018р. на суму 21 916,80 грн.; №Од-Рнк-002004 від 12.07.2018р. на суму 1 464,60 грн.; №Од-Рнк-002049 від 17.07.2018р. на суму 411,00 грн.; №Од-Рнк-002050 від 17.07.2018р. на суму 69,00 грн.; №Од-Рнк-002063 від 18.07.2018р. на суму 3981,00 грн.; №Од-Рнк-002083 від 19.07.2018р. на суму 29129,40 грн.; №Од-Рнк-002092 від 19.07.2018р. на суму 1656,00 грн., а також довіреністю №4004 від 04.07.2018р., виданою ПАТ СП „Чорноморська Перлина менеджеру ОСОБА_1 на отримання від ТОВ «УКРАВТОЗАПЧАСТИНА» товару в асортименті згідно з вищевказаним договором.

Наявні у справі вищевказані видаткові накладні та довіреність в їх сукупності є належними доказами підтвердження достовірності факту передачі позивачем та отримання відповідачем визначеного товару на загальну суму 143 874,60 грн., чим спростовується безпідставне твердження відповідача про зворотне.

Отже, за встановленими судом на підставі вищезгаданих документів обставинами справи загальна вартість поставленого позивачем відповідачу товару за спірним договором поставки складає 143 874,60 грн.

Таким чином, відповідно до умов п. 2.2 даного договору остаточний розрахунок з позивачем за отриманий згідно з вищевказаними накладними товар відповідач повинен був здійснити за видатковими накладними:

- №Од-РНк-001912 від 04.07.2018р. до 20.07.2018р.;

- №Од-Рнк-001937 від 06.07.2018р. до 22.07.2018р.;

- №Од-Рнк-001963 від 10.07.2018р. до 26.07.2018р.;

- №Од-Рнк-001982, №Од-Рнк-001983, №Од-Рнк-001985 від 11.07.2018р. до 27.07.2018р.

- №Од-Рнк-002001, №Од-Рнк-002004 від 12.07.2018р. до 28.07.2018р.;

- №Од-Рнк-002049 №Од-Рнк-002050 від 17.07.2018р. до 02.08.2018р;

- №Од-Рнк-002063 від 18.07.2018р. до 03.08.2018р.;

- №Од-Рнк-002083, №Од-Рнк-002092 від 19.07.2018р. до 04.08.2018р.

Проте, у період з 13.08.2018р. по 02.11.2018р. відповідач здійснив лише часткову оплату товару поставленого згідно з договором поставки № 43 від 31.01.2017р. за вищевказаними видатковими накладними у розмірі 77000 грн., що не заперечується сторонами, а весь інший отриманий товар залишився неоплаченим, у зв`язку з чим в нього утворилася прострочена заборгованість перед позивачем в сумі 66 874,60 грн., що підтверджується банківськими виписками, актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2018р. по 22.11.2018р. підписаним сторонами та обґрунтованим розрахунком обчисленим позивачем.

Отже, станом на 22.11.2018 року заборгованість відповідача за поставлений товар з урахуванням часткової оплати в розмірі 77000 грн. становила 66 874,60 грн.

Претензією № 0020-17/19 від 07.02.2019р. позивач повідомив відповідача про наявність простроченої заборгованості за поставлений згідно з спірним договором поставки за вищевказаними накладними товар у розмірі 66 874,60 грн., виклав вимогу у строк до 17 лютого 2019 року сплатити існуючу заборгованість та попередив, що у разі невиконання вимог цієї претензії буде змушений звернутися до господарського суду з позовом про примусове стягнення суми заборгованості, пені, інфляційних збитків, відсотків річних та інших витрат пов`язаних з судовим процесом. Доказом надходження до відповідача зазначеної претензії є фіскальний чек Укрпошти та накладна з описом вкладення у поштове відправлення.

Проте, відповідач залишив вказану претензію без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду з даним позовом.

При цьому, після відкриття провадження у даній справі, ПАТ „Чорноморська перлина перерахувало на користь ТОВ «УКРАВТОЗАПЧАСТИНА» в рахунок погашення існуючої заборгованості за спірним договором поставки грошові кошти у розмірі 18000 грн., що підтверджується відповідними виписками по банківському рахунку позивача.

Задовольняючи позов господарський суд першої інстанції на підставі встановлених обставин даної справи виходив із того, що в порушення вимог чинного законодавства та умов спірного договору поставки відповідач не надав суду належних доказів виконання в повному обсязі своїх зобов`язань за укладеним договором поставки щодо оплати отриманого товару у встановлений строк, отже, наявний борг, а також пеня, втрати від інфляції та проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання підлягають стягненню на користь позивача.

Апеляційний суд погоджується з правомірним та обґрунтованим висновком місцевого суду про задоволення заявлених ТОВ «УКРАВТОЗАПЧАСТИНА» позовних вимог з огляду на таке.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Згідно з приписами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ч. 1 ст. 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Колегія суддів зазначає, що згідно ст. 629 ЦК України, ст. 193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Дії сторін (передача продавцем товару покупцю за видатковими накладними, прийняття товару покупцем) відповідають змісту правовідносин за договором поставки.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За вимогами ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом установлено, що вищевказаний договір поставки містить умову про строк оплати товару, відповідно до якої покупець зобов`язався здійснити оплату вартості кожної партії товару протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту отримання відповідної партії товару від постачальника. Зобов`язання покупця щодо оплати товару вважаються виконаними у момент зарахування на поточний рахунок постачальника суми, вказаної у видаткових накладних.

За змістом ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, кількість та якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу; продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. У разі, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання; якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві (стаття 666 цього Кодексу).

Перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та у порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства (стаття 687 ЦК України).

Разом з тим, матеріали справи не містять будь-яких доказів, що сторони обумовили у договорі інший порядок та строк передачі документів, які стосуються товару, ніж передача одночасно відповідно до договору або актів цивільного законодавства; також відповідач не надав доказів належної фіксації відсутності таких документів під час прийому-передачі товару, встановлення розумного строку для передачі цих документів; також у справі відсутні будь-які претензії або вимоги покупця до постачальника щодо неналежного виконання останнім взятих на себе договірних зобов`язань.

Відповідно до статей 74, 76, 77, 78 ГПК України сторони зобов`язані довести обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, належними, допустимими та достовірними доказами.

Письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст. 91 ГПК України).

Твердження скаржника про те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доводам відповідача наведеним у відзиві на позовну заяву, спростовується змістом мотивувальної частини оскаржуваного рішення місцевого суду, в якій міститься мотивована оцінка кожного аргументу наведеного відповідачем щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Так, місцевий господарський суд правомірно не взяв до уваги доводи відповідача щодо не надання позивачем первинних документів, що можуть бути доказами поставки визначеного договором товару, відсутності доказів повноважень представника відповідача на одержання товару та доказів передання товару саме відповідачеві, оскільки такі доводи об`єктивно нічим не підтверджені, спростовуються матеріалами справи та не відповідають вимогам закону, що регулює виниклі між сторонами правовідносини.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; відповідно до частин 1, 2 статті 9 зазначеного вище Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За змістом п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Разом із тим, за приписами ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Як вже зазначалось вище, обставини справи щодо одержання відповідачем товару відповідно до умов укладеного договору поставки та згідно з наявними у справі документами первинного бухгалтерського обліку (видаткові накладні) у відповідні строки та кількості послідовно визнавались відповідачем, що підтверджується частковою оплатою вартості поставленого товару, актом звірки взаєморозрахунків з 01.01.2018 по 22.11.2018 підписаним уповноваженими на його підписання особами, сплатою 18 000 грн. в рахунок погашення боргу після відкриття провадження у даній справі. В апеляційній скарзі відповідачем не наведено обставин справи, з яких у суду повинні були виникнути сумніви щодо достовірності визнаних обставин та добровільності їх визнання на час вчинення тієї чи іншої дії, а доводи апеляційної скарги в цій частині є надуманими та непереконливими.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обов`язок щодо здійснення оплати отриманого товару відповідно до положень договору поставки та ст. ст. 712, 692 ЦК України виникає у відповідача, як покупця, після прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, даний факт підтверджується первинними бухгалтерськими документами, якими в цих правовідносинах є видаткові накладні, відповідно до положень ст. ст. 1, 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Наявні в матеріалах справи вищевказані видаткові накладні, підписані уповноваженими представниками сторін, які містять посилання на укладений договір поставки № 43 від 31.01.2017р., довіреність відповідача № 4004 від 04.07.2018, прізвище і ініціали особи уповноваженої відповідачем на отримання товарів в асортименті у позивача менеджер ОСОБА_1 , та інші дані, що дають змогу з достовірністю ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, відповідають вимогам Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підтверджують факт передачі позивачем та отримання відповідачем визначеного товару, тому на підставі таких накладних проводяться розрахунки між сторонами.

З цих же підстав колегія суддів не бере до уваги і посилання скаржника в обґрунтування своїх заперечень, що позивачем не додано до матеріалів справи жодної специфікації на підтвердження того, у якій кількості, в якому асортименті, сортаменті та номенклатурі поставлено товар, який є предметом договору поставки № 43 від 31.01.2017р., оскільки умовами п. 1.1 даного договору встановлено, що підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є прийняття покупцем товару за видатковою накладною або за актом приймання-передачі.

У постанові Верховного Суду України від 29 квітня 2015 року у справі № 903/679/14 (№ 3-77гс15) викладено висновок про те, що з огляду на положення ст. 692 Цивільного кодексу України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відсутність довіреності за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію, а тому не заслуговує на увагу викладене в апеляційній скарзі твердження скаржника про те, що на підтвердження повноважень особи, яка отримувала товар, позивачем надано копію довіреності № 4004 від 04.07.2018р. виданої ПАТ СП „Чорноморська Перлина своєму представнику ОСОБА_1 у формі, що є нечинною у зв`язку із втратою чинності Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 99 від 16.05.1996р., у зв`язку з чим є підстави стверджувати про відсутність у нього достатніх правових підстав для отримання товару.

Крім того, довіреність № 4004 від 04.07.2018 року відповідає вимогам, встановленим ст. 245-247 ЦК України, відтак, ця довіреність належним чином підтверджує повноваження ОСОБА_1 на отримання товару від імені відповідача згідно з умовами спірного договору.

При цьому, господарський суд першої інстанції підставно зазначив про те, що оформлення довіреності за типовою формою, затвердженою на підставі наказу Міністерства фінансів України №99 від 16.05.1996р., який втратив чинність з 01.01.2015р., не свідчить про відсутність у представника відповідача повноважень на отримання визначеного товару.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач не спростувавши факту отримання від позивача товару у визначених кількості та вартості, не надав суду належних доказів проведення остаточного розрахунку, у зв`язку з чим прострочений борг відповідача перед позивачем в сумі 48 874,60 грн. (з урахуванням часткового погашення боргу у розмірі 18 000 грн. після відкриття провадження у даній справі) обґрунтовано визнано судом першої інстанції таким, що підлягає стягненню.

За прострочення виконання грошового зобов`язання позивач на підставі п. 5.1 договору поставки нарахував відповідачеві 14844,21 грн. пені та на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 6 420,60 грн. втрат від інфляції та 1 394,36 грн. 3% річних.

Статтею 175 ГК України встановлено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків і договір є обов`язковим до виконання.

Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, оскільки факт порушення встановленого умовами договору поставки строку виконання грошового зобов`язання з боку відповідача є встановленим, і останнім не спростовано, то, відповідно, і вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних та втрат від інфляції є обґрунтованими.

За результатами перевірки обчислених позивачем розрахунків пені, процентів річних та втрат від інфляції судом апеляційної інстанції встановлено, що вони відповідають умовам укладеного сторонами договору поставки та чинному законодавству і відповідачем не спростовані як в цілому, так і за їх складовими, доводи відповідача не містять власного контррозрахунку, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та правильно були задоволені місцевим судом.

З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні даного спору по суті, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому доводи скаржника в цій частині не приймаються до уваги.

Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги в сумі 2881,50 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 22.05.2019 року справі № 916/800/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства сільськогосподарського підприємства „Чорноморська Перлина без задоволення.

Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повна постанова складена 21.08.2019.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Богатир К.В.

Поліщук Л.В.