ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"30" серпня 2019 р. м. Київ Справа № 911/2111/19

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши заяву Комунального підприємства Обухівської міської ради «Обухівський ринок» (08702, Київська обл., м. Обухів, вул. Каштанова, буд. 14, код 38767200) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Сухопари Світлани В`ячеславівни ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 ) 94458,00 грн. заборгованості за договором № 300 від 01.09.2013 р. про надання послуги з утримання торговельного місця для забезпечення здійснення торгівлі.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство Обухівської міської ради «Обухівський ринок» звернулось до господарського суду Київської області з заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Сухопари Світлани В`ячеславівни 94458,00 грн. заборгованості за договором № 300 від 01.09.2013 р. про надання послуги з утримання торговельного місця для забезпечення здійснення торгівлі.

Частиною 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

В обґрунтування заявлених вимог заявник посилаючись на пп. 8 п. 3, пп. г п. 3 договору № 300 від 01.09.2013 р. про надання послуги з утримання торговельного місця для забезпечення здійснення торгівлі, укладеного між заявником та боржником, вказує на те, що боржник свої зобов`язання за вказаним договором не виконав. При цьому заявник стверджує, що боржник, як споживач, отримував рахунки на оплату наданої послуги, проте добровільно сплатити борг відмовляється, у зв`язку з чим загальна сума грошового зобов`язання, з урахуванням санкцій передбачених пп. г п. 3, п. 4 договору, складає 94458,00 грн.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, суд встановив наступне.

Згідно з ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту заяви про видачу судового наказу, сума заборгованості складається з пені у сумі 25454,00 грн. та боргу у сумі 69004,00 грн.

Разом з тим, заявляючи до стягнення з боржника 94458,00 грн., заявник зазначає, що сума пені становить 25454,00 грн., яка нарахована на суму боргу 69004,00 грн. за порушення боржником грошового зобов`язання. При цьому, розрахунку суми пені, із зазначенням сум на які здійснювалося нарахування та періодів нарахування пені, до матеріалів заяви на додає, не містить такого розрахунку і сама заява.

З доданих до заяви аналізів взаєморозрахунків по рахункам 36, 36.1 та 36.5 за період з 01.06.2016 р. по 30.06.2019 р. також не вбачається сум, на які здійснювалося нарахування пені та періодів її нарахування.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Таким чином, пеня не є заборгованістю за договором, а являється штрафною санкцією, вимоги про сплату пені у зв`язку з порушенням грошових зобов`язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов`язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов`язань, а відтак, вимога про стягнення пені в сумі 25454,00 грн. не підлягає розгляду в порядку наказного провадження.

Вказано правової позиції дотримується Північний апеляційний господарський суд у постанові від 24.07.2019 р. у справі 911/1042/19.

Враховуючи зазначене, суд відмовляє у видачі судового наказу в цій частині на підставі п. 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо вимоги заявника в частині стягнення боргу у сумі 69004,00 грн. суд зазначає наступне.

Згідно з пп. в п. 3 договору № 300 від 01.09.2013 р. оплата за договором проводиться згідно виставлених рахунків щомісячно шляхом перерахування підприємцем на поточний рахунок КП Обухівської міськради «Обухівський ринок» до 10 числа поточного місяця.

Заявником у поданій заяві зазначено період надання послуг з 01.09.2013 р. по 30.06.2019 р.

Згідно з аналізами взаєморозрахунків по рахунку 36, 36.1 за період з 01.06.2016 р. - 30.06.2019 р. залишок на початок становив 55572,12 грн., тобто залишок у вказаній сумі існував до 01.06.2016 р.

Разом з тим, в аналізах взаєморозрахунків по рахунку 36, 36.1 вказані, зокрема, акти прийому-передачі за період з 30.06.2016 р. по 30.06.2019 р., у тому числі акти прийому-передачі від 30.06.2016 р. на суму 1569,88 грн., від 31.07.2016 р. на суму 1630,26 грн., від 31.08.2016 р. на суму 1569,88 грн. Всього на суму 4770,02 грн.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У ст. 257 ЦК України зазначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно інформації, яка міститься на наліпці поштового пакету відправлення № 845 «Укрпошта Експрес», в якому заява про видачу судового наказу була відправлена до суду, КП Обухівської міської ради «Обухівський ринок» звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу 16.08.2019 р.

Отже, заявником пропущено строк позовної давності в частині стягнення з боржника 55342,14 грн. (55572,12 грн. - 5000,00 грн.), з яких 55572,12 грн. (вказаний заявником залишок на початок періоду - 01.06.2016 р.) та 4770,02 грн. боргу за актом прийому-передачі від 30.06.2016 р., від 31.07.2016 р. та 31.08.2016 р., оскільки навіть за останнім актом надані послуги повинні були бути оплачені боржником до 10.08.2016 р.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу в частині вимоги про стягнення з боржника 55342,14 грн. боргу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 150 ГПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Судом встановлено, що у поданій до суду заяві про видачу судового наказу заявником в порушення пункту 2 ч. 2 ст. 150 ГПК України адресу боржника вказано як: АДРЕСА_1 . Проте, як вбачається з відомостей, що містяться у ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресою місце проживання Фізичної особи-підприємця Сухопари Світлани В`ячеславівни є: АДРЕСА_1 .

Також, заявником не зазначено офіційних електронних адрес як заявника, так і боржника та не вказано інших даних які ідентифікують боржника, а у разі відсутності таких адрес чи даних, інформації щодо їх відсутності.

Крім того, у поданій до суду заяві про видачу судового наказу заявником в порушення пункту 4 ч. 2 ст. 150 ГПК України не обґрунтовано заявлені вимоги і не зазначено обставини, на яких вони ґрунтуються.

В обґрунтування заявлених вимог заявник посилаючись на пп. 8 п. 3, пп. г п. 3 договору № 300 від 01.09.2013 р. про надання послуги з утримання торговельного місця для забезпечення здійснення торгівлі, укладеного між заявником та боржником, вказує на те, що боржник свої зобов`язання за вказаним договором не виконав. При цьому заявник стверджує, що боржник, як споживач, отримував рахунки на оплату наданої послуги, проте добровільно сплатити борг відмовляється, у зв`язку з чим загальна сума грошового зобов`язання, з урахуванням санкцій передбачених пп. г п. 3, п. 4 договору, складає 94458,00 грн.

Проте, п. 3 договору № 300 від 01.09.2013 р. про надання послуги з утримання торговельного місця для забезпечення здійснення торгівлі вказаного договору не містить такого підпункту - «пп. 8», що свідчить про недотримання заявником п. 4 ч. 2 ст. 150 ГПК України.

Крім того, у поданій до суду заяві про видачу судового наказу заявником в порушення пункту 5 ч. 2 ст. 150 ГПК України не зазначено ні переліку доказів, якими він обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, ні самих доказів.

Також, заявником в порушення п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України, не додано документів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги не дотримано вимог, з огляду на наступне.

Як вже зазначалось, згідно з пп. в п. 3 договору № 300 від 01.09.2013 р. встановлено, що оплата за договором проводиться згідно виставлених рахунків щомісячно шляхом перерахування підприємцем на поточний рахунок КП Обухівської міськради «Обухівський ринок» до 10 числа поточного місяця.

Однак, до матеріалів заяви про видачу судового наказу не додано рахунків на оплату за надані заявником послуги за договором № 300 від 01.09.2013 р., які за твердженням заявника, отримував боржник та згідно яких, відповідно до пп. в п. 3 договору, ФОП Сухопара С.В. мала здійснювати щомісячні оплати.

Доказів отримання ФОП Сухопаровою С.В. рахунків на оплату за надані заявником послуги за договором № 300 від 01.09.2013 р. до матеріалів заяви про видачу судового наказу також не додано.

За змістом заяви заявник зазначає, що сума грошового зобов`язання, з урахуванням санкцій, передбачених пп. г п. 3, п. 4 договору складає на суму 94458,00 грн., при цьому до заяви про видачу судового наказу заявником додано аналізи взаєморозрахунків по рахунку 36, 36.1 та 36.5 за період з 01.06.2016 р. по 30.06.2019 р. з яких вбачається здійснення боржником оплат, однак первинних документів на підтвердження здійснення ФОП Сухопаровою С.В. часткових оплат (банківські виписки, довідки з банків тощо) до матеріалів заяви заявником не додано.

Доказів існування початкового залишку зазначеного в аналізах взаєморозрахунків по рахункам 36 та 36.1 за період з 01.06.2016 р. по 30.06.2019 р. у сумі 55572,12 грн. до матеріалів заяви також не додано.

Крім того, акти прийому-передачі виконаних робіт за період з 30.06.2016 р. по 30.04.2017 р. до матеріалів заяви про видачу судового наказу взагалі не додано, а додані до матеріалів заяви копії актів здачі-прийомки виконаних робіт не можуть вважатися доказами надання послуг за договором № 300 від 01.09.2013 р., оскільки не підписані ані замовником, ані виконавцем.

Отже, матеріали заяви про видачу судового наказу взагалі не містять доказів надання заявником боржнику послуг з утримання торговельного місця для забезпечення здійснення торгівлі, що свідчить про порушення п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу; 4) наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 цієї частини; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9, частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст. 148, п.п. 2, 4, 5 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 150, п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 152, ст.ст. 153, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Комунальному підприємству Обухівської міської ради «Обухівський ринок» (08702, Київська обл., м. Обухів, вул. Каштанова, буд. 14, код 38767200) у видачі судового наказу з вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Сухопари Світлани В`ячеславівни ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 ) 94458,00 грн. заборгованості за договором № 300 від 01.09.2013 р. про надання послуги з утримання торговельного місця для забезпечення здійснення торгівлі.

Ухвала господарського суду набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.О. Рябцева