РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.08.2019Справа № 915/243/19

За позовомДержавного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравто Конверсія»
про стягнення 659842,62 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників справи: не з`явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Миколаївський бронетанковий завод» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравто Конверсія» неустойки у розмірі 659842,62 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки №119 від 07.03.2017.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 20.02.2019 позовну заяву передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2019 на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» було залишено без руху.

Позивачем у строк, встановлений судом, усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2019 відкрито провадження у справі №915/243/19, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 24.04.2019.

09.04.2019 від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2019 відмовлено у задоволенні клопотання Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

24.04.2019 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти задоволення позову заперечує, вказуючи на те, що з боку позивача мало місце прострочення кредитора. Також у відзиві відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

У підготовчому засіданні 24.04.2019 було оголошено перерву до 23.05.2019.

22.05.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2019 продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 12.06.2019.

10.06.2019 від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2019 відмовлено у задоволенні клопотання Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.07.2019.

У судовому засіданні 11.07.2019 суд заслухав вступне слово відповідача та за клопотанням відповідача оголосив перерву у судовому засіданні до 07.08.2019.

У судовому засіданні 07.08.2019 оголошувалась перерва до 23.08.2019.

Сторони представників у судове засідання 23.08.2019 не направили, про причини неявки представників суд не повідомили.

Оскільки сторін було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

07.03.2017 між Державним підприємством «Миколаївський бронетанковий завод» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укравто Конверсія» (постачальник) було укладено договір поставки № 119 (надалі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, передбачених цим договором, поставити покупцю комплектуючі, запчастини, прилади (далі - товар), асортимент, комплектність, кількість та вартість якого зазначається в Специфікаціях, що є додатком до цього договору, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити поставлений товар в порядку та строки, передбачені даним договором.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що поставка товару здійснюється за цінами, які визначені у Специфікаціях і включають всі податки, збори й інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, пакування, маркування й інші видатки постачальника, пов`язані з поставкою товару.

Ціна договору становить сумарну вартість отриманого товару згідно специфікацій протягом періоду дії цього договору (п. 4.4 Договору).

Відповідно до п. 3.3 Договору товар поставляється в наступні строки: 10 календарних днів з моменту оплати покупцем вартості товару (в тому числі частково), якщо інший строк не визначений сторонами в Специфікації.

Додатковими угодами № 1 від 21.03.2017, № 2 від 27.12.2017 були внесені зміни до договору в частині вимог до якості товару та супровідних документів, а також встановлено, що договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 31.12.2018; закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення зобов`язань (у тому числі гарантійних) за даним договором.

18.01.2018 сторони підписали Специфікацію №5 до Договору, умовами якої узгодили поставку такого товару: двигун з коробкою передач LHD TYP 2855A.6 (без компресора кондиціонера) лівий - 1 шт., двигун з коробкою передач LHD TYP 2855A.6 (з компресором кондиціонера) лівий - 2 шт., двигун з коробкою передач LHD TYP 2855A.6 (без компресора кондиціонера) правий - 3 шт. загальною вартістю 5181080,94 грн.

Також 18.01.2018 сторони підписали Специфікацію № 6 до Договору, умовами якої узгодили поставку товару: двигун з коробкою передач LHD TYP 2855A.6 (без компресора кондиціонера) лівий - 3 шт., двигун з коробкою передач LHD TYP 2855A.6 (без компресора кондиціонера) правий - 3 шт., всього вартістю 5181080,94 грн.

У Специфікаціях №5 та №6 сторони погодили такий термін поставки: постачальник передає товар покупцеві протягом 14 днів після сплати 80% відсотків вартості цієї Специфікації.

У п. 5.1 Договору визначено, що оплата покупцем товару здійснюється за відповідним рахунком постачальника в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у даному договорі (якщо постачальник не повідомить реквізитів іншого рахунка).

Згідно з п. 5.2 Договору оплата по даному договору здійснюється наступним чином: передоплата у розмірі 50% від суми специфікації здійснюється покупцем протягом 3-х банківських днів від дати отримання рахунку постачальника на оплату; остаточний розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем не пізніше 5-ти календарних днів від дати поставки товару. Порядок оплати може бути уточнений сторонами при підписанні специфікації на поставку наступної партії товару в частині визначення процентного співвідношення передоплати до розміру остаточного розрахунку.

У Специфікаціях №5 та №6 сторони погодили такі умови оплати: покупець сплачує передоплату в розмірі 80% вартості цієї Специфікації протягом 5 банківських днів на підставі рахунку фактури з моменту підписання Специфікації, решту 20% від суми даної Специфікації покупець сплачує протягом 5 банківських днів з моменту прийняття товару покупцем, та надання документів згідно п. 3.4 Договору, а також документів про проходження товару через кордон.

01.02.2018 позивач на підставі виставлених відповідачем рахунків на оплату №3 від 18.01.2018 та №4 від 18.01.2018 сплатив відповідачу передоплату у розмірі 80% вартості Специфікацій №5 та №6 у загальній сумі 8289729,56 грн, що підтверджується наявними у справі копіями платіжних доручень №572 від 01.02.2018 на суму 4144864,78 грн та №573 від 01.02.2018 на суму 4144864,78 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем своїх зобов`язань з поставки товару належним чином виконано не було, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність підстав для стягнення з відповідача неустойки у загальному розмірі 659842,62 грн, з яких:

- 157277,76 грн пені за прострочення поставки товару за Специфікацією №5 за період з 16.02.2018 по 22.04.2018;

- 362675,67 грн штрафу за прострочення поставки товару за Специфікацією №5 (7% від вартості товару);

- 139889,19 грн пені за прострочення поставки товару за Специфікацією №6 за період з 19.06.2018 по 14.08.2018.

За правовою природою укладений між сторонами Договір №119 від 07.03.2017 є договором поставки.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки передоплату в розмірі 80% вартості товару за Специфікаціями №5 та №6 здійснено позивачем 01.02.2018, то з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, п. 3.3 Договору та визначених у Специфікаціях термінів поставки товару, відповідач зобов`язаний був здійснити поставку обумовленого Специфікаціями №5 та №6 товару до 15.02.2018 включно.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що відповідач своїх зобов`язань щодо поставки товару, визначеного у Специфікаціях №5 та № 6 від 18.01.2018, належним чином не виконав та в обумовлений Договором строк відповідний товар не поставив.

Так, товар, зазначений у Специфікації №5 до Договору, було поставлено відповідачем лише 23.04.2018, тобто з порушенням встановленого для цього строку поставки, що підтверджується видатковою накладною №13 від 23.04.2018.

Зобов`язань з поставки товару, визначеного у Специфікації №6 від 18.01.2018, відповідач не виконав взагалі. Доказів приймання-передачі товару постачальником покупцю, підписання видаткових накладних/актів приймання товару, надання оригіналів супровідних документів відповідно до умов розділу 3 Договору та Специфікації № 6 матеріали справи не містять.

Факт того, що товар за Специфікацією №6 від 18.01.2018 у встановлений Договором строк відповідачем не поставлено, встановлено також рішенням Господарського суду міста Києва від 10.01.2019 у справі №910/10939/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.08.2019.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов`язку з поставки товару належним чином не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається такими, що прострочив (ст.612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно з положеннями ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Приписами ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.3 Договору встановлено, у випадку порушення погоджених строків та/або обсягів поставки, недопоставки товару, поставки некомплектного, неякісного товару постачальник сплачує покупцеві пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідачем належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України факту прострочення виконання зобов`язань з поставки товару за Специфікаціями №5 та №6 не спростовано.

Судом враховується, що листом №2817 від 30.08.2018 позивач повідомив відповідача про те, що на підставі ч. 3 ст. 612, ч. 3 ст. 651, ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України Державне підприємство «Миколаївський бронетанковий завод» відмовляється від прийняття товару згідно Специфікації №6 від 18.01.2018 та вважає договір поставки №119 від 07.03.2017 розірваним.

Однак, твердження відповідача про те, що в даному випадку з боку позивача мало місце прострочення кредитора судом відхиляється, оскільки повідомлення про відмову від прийняття виконання та розірвання договору було направлено позивачем вже після настання строку поставки товару і було зумовлене саме невиконанням відповідачем своїх зобов`язань з поставки обумовленого Специфікаціями №5 та №6 товару.

Враховуючи викладене, перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 362675,67 грн (за прострочення поставки товару за Специфікацією №5) та пені у загальному розмірі 297166,95 грн (за прострочення поставки товару за Специфікацією №5 (період прострочення з 16.02.2018 по 22.04.2018) та Специфікацією №6 (період прострочення з 19.06.2018 по 14.08.2018) є обґрунтованими.

У відзиві на позовну заяву позивач просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності щодо заявлених позивачем вимог.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як встановлено судом, відповідач зобов`язаний був здійснити поставку обумовленого Договором товару у строк до 15.02.2018 включно. В рамках даної справи позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача неустойки за прострочення поставки за відповідним Договором.

Відтак, строк позовної давності щодо заявлених позивачем вимог спливає 16.02.2019.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

З даним позовом до Господарського суду Миколаївської області позивач звернувся 15.02.2019 (тобто в межах встановленого п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України строку позовної давності). В свою чергу, ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 20.02.2019 позовну заяву передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Суд відзначає, що подання позову з недодержанням правил підсудності справ перериває перебіг позовної давності з дня такого подання, оскільки процесуальним законом передбачено надсилання господарським судом матеріалів справи з позовною заявою за встановленою підсудністю. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів».

За таких обставин, заява відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної даності є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Також судом відхиляються твердження позивача про наявність рішення суду з того ж самого предмету та з тих самих підстав, що і у даній справі, оскільки предметом спору у справі №910/10939/18, на яку посилається відповідач, були вимоги про стягнення з відповідача неустойки за прострочення поставки товару за Специфікацією №6, а саме: штрафу у розмірі 7% від вартості товару та пені за період прострочення з 16.02.2018 по 18.06.2018.

Враховуючи викладене, позов Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравто Конверсія» неустойки у розмірі 659842,62 грн підлягає задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравто Конверсія» (01042, м.Київ, вулиця Академіка Філатова, будинок 10-А, офіс 3/35, ідентифікаційний код 39835831) на користь Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» (54017, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вулиця 1 Слобідська, будинок 120, ідентифікаційний код 07856371) неустойку у розмірі 659842 (шістсот п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот сорок дві) грн 62 коп. та судовий збір у розмірі 9897 (дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто сім) грн 64 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п.17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено: 29.08.2019.

Суддя Ю.М. Смирнова