ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2019 р. м. Київ Справа № 911/1240/19

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, матеріали справи

за позовом фізичної особи-підприємця Бегаль Михайла Миколайовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Мачаваріані Іллі Андрійовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

про стягнення 28664,39 гривень,

16.05.2019 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця Бегаль Михайла Миколайовича (далі по тексту - ФОП Бегаль М. М. ) від 14.05.2019 (вх. № 1292/19) про стягнення з фізичної особи-підприємця Мачаваріані І. А. (далі по тексту - ФОП Мачаваріані І .А. ) заборгованості за послуги з перевезення за договором від 28.01.2019 № 28-01-19П в розмірі 28664,39 гривень, з яких: 27000,00 гривень основний борг, 1664,39 гривень пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання укладеного між позивачем та відповідачем договору з міжнародного перевезення вантажів автомобільним транспортом від 28.01.2019 № 28-01-19/П позивач виконав перевезення за маршрутом Україна-Нідерланди, що підтверджується СМR А № 942779 від 30.01.2019. Позивач зазначає, що відповідач надані послуги з перевезення не оплатив, внаслідок чого за ним обліковується заборгованість у розмірі 27000,00 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку, що стало підставою для нарахування 1664,39 гривень пені.

Користуючись правом доступу до Реєстраційного порталу, судом було здійснено запит до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та отримано Витяг від 20.05.2019 № , відповідно до якого діяльність фізичної особи-підприємця Мачаваріані Іллі Андрійовича припинено з 08.05.2019 року (номер запису 2010364)

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.05.2019 позовну заяву від 14.05.2019 (вх. № 1292/19) фізичної особи-підприємця Бегаль Михайла Миколайовича про стягнення з ФОП Мачаваріані І. А. заборгованості за послуги з перевезення за договором від 28.01.2019 № 28-01-19П в розмірі 28664,39 гривень залишено без руху, зобов`язано позивача усунути виявлені недоліки позовної заяви протягом 10-ти днів з дня вручення ухвали, зокрема позивача зобов`язано визначити відповідача у справі, якому пред`явлена позовна вимога.

31.05.2019 до Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява від 28.05.2019 (вх. № 10894/19) про усунення недоліків позовної заяви, якою останній усунув недоліки, встановлені ухвалою Господарського суду Київської області від 20.05.2019, а саме позивач визначив, що позовна вимога про стягнення 28664,39 гривень заявлена саме до фізичної особи Мачаваріані Іллі Андрійовича .

На виконання приписів ч. 6 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України ухвалою Господарського суду Київської області від 03.06.2019 зобов`язано відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області у п`ятиденний термін з дня отримання ухвали надати Господарському суду Київської області інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) Мачаваріані Іллі Андрійовича .

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.06.2019, після отримання відомостей з відділу реєстрації місця реєстрації, позовну заяву фізичної особи-підприємця Бегаль Михайла Миколайовича прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 911/1240/19. Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання. Цією ж ухвалою: встановлено відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та відзиву на позовну заяву із додержанням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України - п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Станом на 20.08.2019 відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується залученим до матеріалів справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання відповідачем 13.07.2019 ухвали про відкриття провадження від 21.06.2019 у справі № 911/1210/19, відзив на позов не подав, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не заявив.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Суд вважає, що у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для прийняття рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.01.2019 між ФОП Бегаль М.М. (перевізник) та ФОП Мачаваріані І.А. (експедитор) укладено договір з міжнародного перевезення вантажів автомобільним транспортом № 28-01-19/П (далі - договір), відповідно до умов якого:

- маршрут: Україна, м. Київ - Нідерланди м. Бреда, 4824 (пункт 1);

- дата та час завантаження 29.01.2019-30.01.2019 (пункт 2);

- вантажовідправник: ТОВ «ВП «Пещерін» (пункт 3);

- адреса завантаження: Україна, м. Київ, вул. Червоноткацька, 75 (пункт 4);

- адреса митного оформлення експорту: Україна, м. Київ, вул. Новопирогівська, 58 (пункт 5);

- вантажоодержувач: згідно документів (пункт 6);

- адреса розвантаження: Нідерланди м. Бреда, 4824, Overment 8 (пункт 8);

- кількість місць (піддонів): вага до 2.4 т, 7 місць, по кузову 5,5 метрів (пункт 10);

- загальна вартість перевезення становить 25000 грн (без ПДВ) (пункт 13);

- платежі і взаємні розрахунки: експедитор повинен сплатити перевізнику протягом 7-14 банківських днів після отримання оригіналів документів (при наявності оригіналу виставленого рахунку, акту, договору і СMR). У разі затримки оплати, експедитор сплачує перевізнику пеню, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від неоплаченої суми за кожен день прострочення оплати (пункт 17);

- цей договір вступає в дію з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань щодо даного перевезення (пункт 20);

За змістом ст.ст. 11, 509, 627 Цивільного Кодексу України та ст. 179 Господарського кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

За своєю правовою природою укладений сторонами правочин є договором перевезення.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно зі статтею 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частиною п`ятою статті 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статті 173 Господарського кодексу України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно повинно бути виконано у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що перевізником було виконано перевезення вантажу, що підтверджується долученою до матеріалів справи міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) № 942779 від 30.01.2019, згідно якої товар отриманий вантажоодержувачем в м. Бреда, Нідерланди.

Позивачем сформовано рахунок-фактуру № 12/02 від 06.02.2019 на суму 27000,00 гривень та акт виконаних робіт від 06.02.2019 на суму 27000,00 гривень. Вказаний пакет документів позивачем 15.02.2019 направлено відповідачу, як передбачено п. 17 договору, що підтверджується накладною ТОВ «Нова Пошта» від 15.02.2019 № НОМЕР_3 (яка долучена до матеріалів справи), а останній отримав їх 18.02.2019.

Відповідач заперечень щодо дати отримання ним пакету документів визначених п. 17 договору не подав, а відтак твердження позивача про отримання оригіналів документів 18.02.2019 не спростував.

Умовами договору сторони погодили, що оплату за перевезення експедитор здійснює на протязі 7-14 банківських днів після отримання від перевізника оригіналів документів.

За таких обставин, оскільки відповідач отримав документи обумовлені договором 18.02.2019, строк виконання зобов`язання відповідача з оплати перевезення вантажу є таким, що сплив 11.03.2019, а відтак прострочення настало з 12.03.2019.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.ч. 3,4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався, доказів сплати коштів не надав, доводи позивача про наявність у відповідача заборгованості не спростував.

Суд зазначає, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України).

Як вже зазначалося, судом було здійснено запит до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та отримано Витяг від 20.05.2019 № , відповідно до якого діяльність фізичної особи-підприємця Мачаваріані Іллі Андрійовича припинено з 08.05.2019 року (номер запису 2010364)

Фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»).

Отже, з 08.05.2019 року Мачаваріані Ілля Андрійович втратив статус підприємця.

За змістом правових висновків, що викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18 та від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст 236 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, права та обов`язки за яким у Мачаваріані Іллі Андрійовича із втратою ним статусу фізичної особи-підприємця не припинились, а тому спір у справі належить до господарської юрисдикції.

Щодо суті позовних вимог суд зазначає, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму заборгованості в розмірі 27000,00 гривень, при цьому, пунктом 13 договору сторони погодили, що загальна вартість перевезення становить 25000,00 гривень (без ПДВ), проте жодних доказів того, що позивач здійснив перевезень на суму більшу ніж обумовлено договором до суду не подано.

Оскільки позивачем жодним чином додатково не аргументовано мотивів, з яких ним визначено в долучених до матеріалів справи документах (рахунку-фактурі № 12/02 від 06.02.2019 та акті виконаних робіт від 06.02.2019) суму у розмірі 27000,00 гривень, що перевищує вартість послуг визначену у договорі, суд дійшов висновку, що документально підтверджується існування простроченої заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі 25000,00 гривень, відтак вимогу позивача про стягнення основного боргу належить задовольнити частково.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача, нараховану у зв`язку із простроченням грошового зобов`язання, передбачену договором пеню в сумі 1664,39 гривень (за період з 12.03.2019 по 14.05.2019 на суму боргу 27000,00 гривень).

Розглянувши позовні вимоги в цій частині суд приходить до наступних висновків.

Так, сторони в умовах договору з міжнародного перевезення вантажів автомобільним транспортом від 28.01.2019 № 28-01-19/П погодили, що у разі затримки оплати, експедитор сплачує перевізнику пеню, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від неоплаченої суми за кожен день прострочення оплати (пункт 17);

Вказаний пункт договору узгоджується з положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України, за змістом яких платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання з оплати мало бути виконано. Відповідно до частини 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Оскільки сторонами в договорі з міжнародного перевезення вантажів автомобільним транспортом від 28.01.2019 № 28-01-19/П, інших умов, не передбачили, пеня має розраховуватися з наступного для після визначеного договором терміну оплати та до виконання грошового зобов`язання, або до відповідного дня останнього місяця шестимісячного строку, встановленого частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Судом встановлено, що заборгованість відповідача становить 25000,00 гривень, проте, згідно наданого до позовної заяви розрахунку пені, позивач здійснює нарахування пені на суму 27000,00 гривень.

За таких обставин, здійснивши перевірку розрахунку пені, суд встановив, що вірно розрахований розмір належної до стягнення з відповідача пені становить 1565,07 гривень, у зв`язку з чим вказану вимогу позивача належить задовольнити частково.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

За таких обставин, суд приймає рішення про стягнення з Мачаваріані Іллі Андрійовича на користь фізичної особи-підприємця Бегаль Михайла Миколайовича 25000,00 гривень основного боргу, 1565,07 гривень пені.

Згідно приписів п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору у розмірі 1780,31 гривень.

Керуючись ст. ст. 4,12,13, 73-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи-підприємця Бегаль Михайла Миколайовича задовольнити частково.

Стягнути з Мачаваріані Іллі Андрійовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь фізичної особи-підприємця Бегаль Михайла Миколайовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 25000,00 гривень основного боргу, 1565,07 гривень пені та 1780,31 гривень судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у відповідності до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 20.08.2019.

Суддя Р.М. Колесник