судді Великої Палати Верховного Суду Пророка В. В.
справа № 904/5896/18 (провадження № 12-83гс19)
Велика Палата Верхового Суду розглянула касаційну скаргу фізичної особи - підприємця Штефана Владислава Олександровича (далі - ФОП Штефан В. О.) на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17 квітня 2019 року у господарській справі за позовом Криворізької міської ради до ФОП Штефан В. О. про стягнення заборгованості з орендної плати за землю та постановою від 06 серпня 2019 року зазначену касаційну скаргу залишила без задоволення, оскаржуване судове рішення - без змін.
Водночас з мотивами Великої Палати Верхового Суду не можу повністю погодитися з огляду на таке.
1. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської областівід 19 лютого 2019 року провадження у справі закрито.
2. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 17 квітня 2019 року зазначена ухваласуду першої інстанції скасована, справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.
3. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
4. Частина третя статті 3 Господарського процесуального кодексу України в чинній редакції (далі - ГПК України) передбачає, що судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
5. Частиною другою статті 282 ГПК України встановлено, що постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом.
6. Таким чином, оскільки відповідно до основних засад судочинства забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення здійснюється у визначених законом випадках, виключно законом, а саме ГПК України, має бути встановлено випадки такого оскарження.
7. Статтею 287 ГПК України, якою регламентоване право касаційного оскарження, визначений перелік судових рішень, які підлягають касаційному оскарженню.
8. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 287 ГПК Україниучасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на:
а) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті;
б) ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
9. Отже, касаційному оскарженню підлягають постанови суду апеляційної інстанції, постановлені за результатами апеляційного перегляду справи за апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, а також в інших випадках, прямо передбачених ГПК України.
10. Пунктом 13 частини першої статті 255 ГПК України встановлено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі.
11. Враховуючи те, що ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі скасована апеляційним судом і справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскарження постановисуду апеляційної інстанції в касаційному порядку ГПК України не передбачено.
12. Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
13. Відкриваючи касаційне провадження у справі Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду помилково дійшов висновку, що оскаржувана постанова Центрального апеляційного господарського судувід 17 квітня 2019 року підлягає касаційному оскарженню.
14. Вказана помилка, на моє переконання, пов`язана з хибним тлумаченням зазначених положень чинного ГПК України, з огляду на приписи Господарського процесуального кодексу України в попередній редакції (далі - ГПК України 1991).
15. Так частина п`ята статті 105 ГПК України 1991 передбачала, що постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.
16. Пункт другий частини першої статті 107 ГПК України 1991 зазначав, що сторони, прокурор, треті особи, особи, які не брали участі у справі, але щодо яких суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали місцевого господарського суду, зазначені в частині першій статті 106 цього Кодексу (ухвали місцевого господарського суду, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення місцевого господарського суду), після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.
17. Також, згідно з пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
18. Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
19. Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга(частина сьома статті 12 ГПК України).
20. В даній справі, 28 грудня 2018 року, позивач звернувся із позовною заявою в якій просив стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати за земельну ділянку у розмірі 75 228,20 грн, яка визначена як ціна позову та станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200 грн).
21. Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
22. Підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до ухвали Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 07 червня 2019 року виступило виключно оскарження учасником справи судового рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції відповідно до частини шостої статті 302 ГПК України.
23. Пункт 2 частини третьої статті 287 ГПК України містить виключний перелік підстав, за яких судове рішення у малозначній справі може бути оскаржене в касаційному порядку, посилання учасника справи на порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції до таких підстав не віднесено.
24. Разом із цим стаття 2 ГПК України визначає завданням господарського судочинства - справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Відповідно до пункту 11 частини третьої цієї ж статті основними засадами (принципами) господарського судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.
25. Відповідно до приписів частин першої та другої статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема:
а) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;
б) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.
26. Частинами третьою та четвертою цієї ж статті встановлено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені відповідним Кодексом.
27. З матеріалів касаційної скарги ФОП Штефан В. О . вбачається, і це встановлено Великою Палатою Верховного Суду, що наведені в скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, вони не стосуються питання щодо визначення юрисдикції справи, а спрямовані на встановлення фактичних обставин справи, які підлягають встановленню судом під час розгляду справи по суті.
28. Також в матеріалах справи міститься копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Відповідно до якого Штефан В. О. зареєстрований як ФОП з 02 вересня 2004 року. Відомостей про припинення ним підприємницької діяльності станом на дату звернення з позовом до суду немає.
29. В судовому засіданні ФОП Штефан В. О. також не пояснив належним чином, чому саме вважає, що справа повинна розглядатися за правилами цивільного судочинства.
30. Частиною першою статті 301 ГПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 ГПК України.
31. Враховуючи викладене Велика Палата Верховного Суду, діючи як суд касаційної інстанції, наділена повним обсягом повноважень суду першої інстанції з урахуванням особливостей касаційного розгляду (обмеження вимогами позовної заяви, неможливості встановлення обставин справи і переоцінки доказів) та встановивши, що особа заявила в касаційній скарзі завідомо безпідставні посилання на порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції саме з метою потрапляння справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду має розцінювати подання такої касаційної скарги як зловживання процесуальними правами і повертати скаргу без розгляду особі, яка її подала.
32. Враховуючи вищевикладене, оскільки оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, справа в якій подана касаційна скарга є малозначною в силу вимог ГПК України, а також наявні всі підстави вважати, що ФОП Штефан В. О.зловживає своїми процесуальними правами, належним процесуальним рішенням Великої Палати Верховного Суду було б закриття касаційного провадження та повернення касаційної скарги, а не розгляд справи по суті з недотриманням вимог статті 129 Конституції України, частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини четвертої статті 43 ГПК України, частини другої статті 282 ГПК України, пункту 2 частини першої та частини третьої статті 287 ГПК України.
На моє переконання, надмірний судовий контроль суду касаційної інстанції за процесуальними питаннями, які не перешкоджають подальшому провадженню по справі і не впливають на перегляд справи по суті; перегляд судових рішень, які набрали законної сили і касаційному оскарженню не підлягають, без належного обґрунтування виключних підстав для такого перегляду; а також прийняття до розгляду справи касаційних скарг в яких містять завідомо безпідставні посилання на порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції не відповідає заданню Верховного Суду, спричиняє необґрунтоване затягування строків розгляду справи і може йти всупереч з принципом правової визначеності.
Суддя В. В. Пророк