ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2019 р. м. Київ Справа № 911/1189/19

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., за участю секретаря судового засідання Ковальової Л.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Амбросія» (61002, м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 29, кв. 21, )

до товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп» (08205, Київська область, м. Ірпінь, вул. Лісова, буд. 6Г, )

про стягнення 1243097,47 гривень

за участю представників:

від позивача: Яковлєв Є.В.;

від відповідача: Павленко С.В.;

10.05.2019 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Амбросія» від 06.05.2019 (вх. № 1240/19) про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп» заборгованості за договором № 1I032881 АГ від 01.03.2016 в розмірі 1040846,71 гривень, з яких 932579,18 гривень - сума основного боргу, 86483,43 гривень - пеня, 14532,75 гривень - інфляційні нарахування, 7251,35 гривень - 3% річних, а також покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 15613,68 гривень.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 01.03.2016 між ТОВ «Амбросія» та ТОВ «Астерс Груп» укладено договір № 1І032881 АГ, за умовами якого позивачем було здійснено поставку товару відповідачу, проте відповідач за поставлений товар не розрахувався, внаслідок чого за ним обліковується заборгованість в розмірі 932579,18 гривень, що стало підставою для нарахування 86483,43 гривень пені, 14532,75 гривень інфляційних нарахувань та 7251,35 гривень 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.05.2019 позовну заяву від 06.05.2019 (вх. № 1240/19) товариства з обмеженою відповідальністю «Амбросія» залишено без руху, зобов`язано позивача усунути виявлені недоліки позовної заяви протягом 10-ти днів з дня вручення ухвали.

20.05.2019 до Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява від 07.05.2019 (вх. № 9920/19) про усунення недоліків позовної заяви, якою останній усунув недоліки, встановлені ухвалою Господарського суду Київської області від 11.05.2019.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/1189/19, ухвалено, що справа розглядатиметься в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 19.06.2019.

11.06.2019 до Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив від 04.06.2019, в якому представник відповідача просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, обґрунтувавши свої заперечення наступним.

Відповідач твердить, що видаткові накладні, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, не можуть вважатися належними доказами поставки товару, оскільки видаткові накладні не містять всіх необхідних реквізитів обумовлених сторонами у пункті 3.6 договору, в зв`язку з чим у відповідача виникло право затримати розрахунки з позивачем.

Відповідач стверджує, що нарахування позивачем пені є необґрунтованим, адже згідно узгодженого сторонами протоколу розбіжностей, яким договір доповнено пунктом 8.20, передбачено, що саме покупець сплачує покупцю пеню у випадку затримки оплати за отриманий товар, а не покупець продавцю, тобто позивачем неправомірно здійснено нарахування пені.

Також, відповідач наголошує на тому, що поставлений товар за видаткової накладною від 31.01.2019 № РОРП-001734 було здійснено згідно договору від 01.04.2017 № 1І035822, а не на підставі договору від 01.03.2016 № 1І032881 АГ.

Крім того, відповідач звертає увагу суду, що позивачем навмисно не подано акт звірки розрахунків за період з січня 2015 по березень 2019, укладеного з відповідачем, який підтверджує суму боргу відповідача в розмірі 915895,08 гривень.

19.06.2019 до Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява від 18.06.2019 про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 1086858,48 гривень, з яких: 932579,18 гривень основний борг за договором № 1I032881 АГ від 01.03.2016, 123132,13 гривень пеня, 20754,50 гривень інфляційні нарахування, 10392,67 гривень три відсотки річних, та покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.06.2019 прийнято до розгляду заяву позивача від 18.06.2019 про збільшення розміру позовних вимог, зазначено, що справа розглядається щодо позовних, визначених в заяві позивача від 18.06.2019. Цією ж ухвалою підготовче судове засідання відкладено на 11.07.2019.

04.07.2019 до Господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача заперечує щодо доводів відповідача з підстав їх необґрунтованості та недоведеності.

Також, 04.07.2019 до Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява від 02.07.2019 про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 1222633,85 гривень, з яких: 1024345,13 гривень основний борг за договором № 1I032881 АГ від 01.03.2016, 148928,43 гривень пеня, 36257,75 гривень інфляційні нарахування, 13102,54 гривень три відсотки річних, та покласти на відповідача судові витрати.

10.07.2019 до Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.07.2019 прийнято до розгляду заяву позивача від 02.07.2019 про збільшення розміру позовних вимог, зазначено, що справа розглядається щодо позовних вимог, визначених позивачем в заяві від 02.07.2019. Цією ж ухвалою підготовче судове засідання відкладено на 25.07.2019.

25.07.2019 до Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява від 24.07.2019 про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 1242852,41 гривень, з яких: 1024345,13 гривень основний борг за договором № 1I032881 АГ від 01.03.2016, 167532,81 гривень пеня, 36257,75 гривень інфляційні нарахування, 14716,72 гривень три відсотки річних, та покласти на відповідача судові витрати.

В судовому засіданні 25.07.2019 оголошено протокольну ухвалу, якою прийнято до розгляду заяву позивача від 24.07.2019 про збільшення розміру позовних вимог, отже в подальшому судовий розгляд справи здійснювався щодо позовних вимог, остаточно визначених позивачем в заяві від 24.07.2019.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.07.2019 підготовче провадження закрито, розгляд справи по суті призначено на 14.08.2019.

В судове засідання 14.08.2019 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні 14.08.2019 заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, стягнувши з відповідача 1242852,41 гривень боргу.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.08.2019 проти задоволення позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників учасників справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.03.2016 між ТОВ «Амбросія» (постачальник) та ТОВ «Астерс Груп» (покупець) укладено договір № 1І032881 АГ (договір), відповідно до умов якого:

- постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, та у відповідності з замовленням покупця, поставити товар, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в специфікації. Поставка товару постачальником здійснюється з метою його оптово/роздрібної реалізації через мережу магазинів «Фуршет» (пункт 1.1 договору);

- товар поставляється постачальником у відповідності з замовленням покупця по асортименту, кількості та цінам в строк, зазначений в замовленні (пункт 3.1 договору);

- пунктом поставки товару за цим договором є склад покупця, адреса якого вказана в замовленні. Поставка товару до місця передачі здійснюється транспортом постачальника. Витрати з транспортування товару до пункту поставки несе постачальник. Датою поставки є дата отримання покупцем товару на складі покупця (пункт 3.4 договору);

- постачальник при поставці відповідної партії товару передає покупцю наступну супровідну документацію: накладні, в яких повинно бути чітко зазначено кількість відвантаженого товару, ціна за одиницю товару без ПДВ, вартість без ПДВ, сума ПДВ, загальна вартість з ПДВ, а також номер податкової накладної, сформованої під дану поставку. Одиницею виміру кількості товару вважається одиниця виміру товару для продажу його кінцевому споживачеві в магазинах покупця («шт» - для штучного товару, «кг» для вагового товару). Постачальник несе відповідальність за арифметичні помилки в накладних; - товарно-транспортні накладні; - належним чином завірені копії посвідчення якості, ветеринарних свідоцтв чи довідок (для товарів тваринного походження), сертифікатів відповідності, в разі необхідності сертифікат про визнання іноземного сертифікату, гігієнічні висновки (для товарів, що не підлягають обов`язковій сертифікації), інструкції з використання, гарантійні сертифікати, технічні паспорти тощо, що вимагається відповідно до законодавства України для оптової чи роздрібної торгівлі; - погоджений з відповідачем примірник замовлення (пункт 3.6 договору);

- перехід права власності на товар від постачальника до покупця здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі покупця (пункт 5.1 договору);

- оплата за товар здійснюється щосереди в українській національній валюті - гривні в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника через 14 (чотирнадцять) дні (-ів) з моменту приймання-передачі товару та підписання накладної про прийняття товару. У випадку якщо день оплати (середа) випадає на вихідний або святковий день, то оплати здійснюються найближчої середи, яка є робочим днем. При цьому сторони домовились про те, що покупець здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше, ніж 500,00 (п`ятсот) грн. (пункт 7.9 договору в редакції додаткової угоди до договору від 01.04.2017);

- покупець має право затримати розрахунки з постачальником: - при несвоєчасній оплаті постачальником товарів, робіт, послуг по іншим договорам, укладеним між постачальником та покупцем; - у випадку ненадання/надання неналежно оформленої супровідної документації, передбаченої п. 3.6 договору до моменту надання в повному обсязі належно оформленої супровідної документації; - у випадку невиконання/неналежного виконання п.п. 7.12, 7.13 (із підпунктами) або 7.14 (із підпунктами) цього договору (пункт 7.10 договору);

- у випадку затримки оплати за поставлений товар постачальником понад строки передбачені даним договором, покупець зобов`язаний сплатити покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення (п. 8.20 в редакції протоколу узгодження розбіжностей до договору від 01.03.2016);

- даний договір набирає силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2020 (пункт 10.1 договору);

На виконання договору позивачем з серпня 2018 року по лютий 2019 року було поставлено, а відповідачем прийнято товар, на загальну суму 2050540,00 гривень, що підтверджується залученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних:

- від 27.08.2018 № РОРП-014378 на суму 149000,00 гривень;

- від 13.09.2018 № РОРП-015531 на суму 67000,00 гривень;

- від 20.09.2018 № РОРП-015938 на суму 179550,00 гривень;

- від 24.09.2018 № РОРП-016111 на суму 253050,00 гривень;

- від 19.10.2018 № РОРП-017822 на суму 253470,00 гривень;

- від 26.10.2018 № РОРП-018282 на суму 253470,00 гривень;

- від 24.01.2019 № РОРП-001318 на суму 269640,00 гривень;

- від 31.01.2019 № РОРП-001734 на суму 355320,00 гривень;

- від 06.02.2019 № РОРП-002191 на суму 269640,00 гривень.

За твердженням позивача відповідачем було частково повернуто поставлений позивачем товар на загальну суму 6844,00 гривень, а саме:

- за видатковою накладною від 26.10.2018 № РОРП-018282 було повернуто товару всього на суму 1066,00 гривень;

- за видатковою накладною від 24.01.2019 № РОРП-001318 було повернуто товару всього на суму 2568,00 гривень;

- за видатковою накладною від 06.02.2019 № РОРП-002191 було повернуто товару всього на суму 3210,00 гривен.

Отже, з урахуванням товару, що було повернуто, загальна вартість отриманого відповідачем товару за вказаний період становить 2043696 гривень.

При цьому, платіжними дорученнями, копії яких наявні в матеріалах справи 05.10.2018 на суму 120650,44 гривень, 11.10.2018 на суму 373700,43 гривень, 30.11.2018 на суму 100000 гривень, 06.12.2018 на суму 100000 гривень, 07.12.2018 на суму 25000 гривень, 14.12.2018 на суму 50000 гривень, 20.12.2018 на суму 100000 гривень, 23.01.2019 на суму 100000 гривень, 15.05.2019 на суму 50000 гривень відповідачем сплачено в рахунок оплати зазначених видаткових накладних 1019350,87 гривень.

Позивачем також було долучено до матеріалів справи копію платіжного доручення від 12.09.2018 на суму 140 000 гривень, яка була ним спершу врахована у якості часткової оплати товару, поставленого по договору від 01.03.2016 № 1І032881 АГ, але в подальшому на зазначену суму розрахунок позивача було відкориговано та зазначена оплата була виключена із переліку проплат, оскільки її було вчинено на виконання зобов`язань за іншим договором, зокрема, договором від 01.04.2017 № 1І035822.

Отже, позивач посилається на те, що в порушення своїх договірних зобов`язань, відповідачем була здійснена лише часткова оплата вартості поставленого товару на загальну суму 1019350,87 гривень, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем становить 1024345,13 гривень. При цьому зазначена сума заборгованості сформувалася за рахунок неоплачених відповідачем видаткових накладних від 26.10.2018 № РОРП-018282 на суму 253470,00 гривень, від 24.01.2019 № РОРП-001318 на суму 269640,00 гривень, від 31.01.2019 № РОРП-001734 на суму 355320,00 гривень, від 06.02.2019 № РОРП-002191 на суму 269640,00 гривень, що, власне, і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду, з урахуванням остаточної визначеної суми основного боргу у заяві позивача про збільшення розміру позовних вимог від 24.07.2019.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

За змістом ст.ст. 11, 509, 627 Цивільного Кодексу України та ст. 179 Господарського кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

З огляду на сутність укладеного сторонами договору № 1І032881 АГ від 01.03.2016, він за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно положень статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 цього ж кодексу передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту належної оплати за отриманий товар закон покладає на покупця.

Строк оплати визначено умовами п. 7.9 договору, відповідно до якого оплата має бути проведена через 14 (чотирнадцять) дні (-ів) з моменту приймання-передачі товару та підписання накладної про прийняття товару. У випадку якщо день оплати (середа) випадає на вихідний або святковий день, то оплати здійснюються найближчої середи, яка є робочим днем.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором та сплати коштів за поставлений товар у повному обсязі не надав, доказів пред`явлення позивачу претензій та зауважень щодо кількості, якості та вартості товару або накладних на повернення товару також не надано.

В перебігу розгляду справи, відповідач не заперечував факту отримання товару згідно видаткових накладних, що залишилися неоплаченими відповідачем, а саме від 26.10.2018 № РОРП-018282 на суму 253470,00 гривень, від 24.01.2019 № РОРП-001318 на суму 269640,00 гривень, від 31.01.2019 № РОРП-001734 на суму 355320,00 гривень, від 06.02.2019 № РОРП-002191 на суму 269640,00 гривень. Власне як не заперечував він і факту отримання товару по іншим накладним, на які посилався позивач, зокрема, в заяві про збільшення позовних вимог від 04.07.2019, заборгованість по яких ним погашена повністю.

Водночас, у відзиві на позовну заяву відповідач посилаючись на ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема вказує на те, що подані позивачем видаткові накладні не можуть вважатись належними доказами поставки товару, як такі, що оформлені в порушення вимог узгодженим сторонами у договорі, оскільки не містять ціни за одиницю товару без ПДВ та вартість без ПДВ. Також позивачем не надано відповідачу супровідної документації, що передбачено пунктом 3.6 договору, в зв`язку з чим відповідач твердить, що у останнього виникає право затримки розрахунків з постачальником в порядку п. 7.10 договору.

Судом відхиляються дані твердження відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/5226/17.

З наявних в матеріалах справи видаткових накладних вбачається, що вони оформлені відповідно до положень чинного законодавства, містять відомості про господарську операцію та не є підставою для визнання господарської операції не проведеною або недійсною, а тому сприймаються судом належними та допустимими доказами отримання відповідачем товару, визначеного цими накладними та на суму, що в них зазначено.

Як зазначено у п. 9 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа кореспондується з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Заперечення відповідача про те, що позивачем не було надано відповідачу документи, визначені у п. 3.6 Договору, суд відхиляє.

Умовами п. 3.6 договору сторони передбачили, що при поставці відповідної партії товару постачальник передає покупцю супровідну документацію, зокрема, накладні, в яких повинно бути чітко зазначено кількість відвантаженого товару, ціна за одиницю товару без ПДВ, вартість без ПДВ, сума ПДВ, загальна вартість з ПДВ, а також номер податкової накладної, сформованої під дану поставку. За змістом п. 5.1 договору перехід права власності на товар від постачальника до покупця здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі покупця.

Статтею 666 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Відповідачем не надано будь-яких доказів відмови від отримання або повернення товару в повному обсязі, за видатковими накладними, а також не подано доказів звернення із вимогою до позивача надати належним чином оформлені документи визначені п. 3.6 договору, а відсутність супровідної документації не може заперечувати факт здійснення господарської операції, за наявності інших первинних документів, які оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України».

Щодо доводів відповідача про те, що поставку товару за видатковою накладною від 31.01.2019 № РОРП-001734 було здійснено згідно договору від 01.04.2017 № 1І035822, а не згідно договору від 01.03.2016 № 1І032881 АГ, суд приходить до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що дійсно 01.04.2017 сторонами укладено договір № 1І035822, який є схожий за змістом та умовами із договором від 01.03.2016 № 1І032881 АГ, по якому позивачем заявлено позов про стягнення заборгованості.

Судом також встановлено та сторонами не заперечувалося, що поставки товарів здійснювалися позивачем за обома із цих договорів.

При цьому віднесення тієї чи іншої поставки товару до такої, що здійснена на виконання того чи іншого договору має відбуватися за змістом первинних документів, що таку поставку фіксують, зокрема за змістом видаткової накладної, як документу, що підтверджує здійснення постачальником поставки товару на користь його одержувача на виконання умов конкретного договору поставки.

З тексту видаткової накладної від 31.01.2019 № РОРП-001734 вбачається, що поставка товару відбулася саме на виконання договору від 01.03.2016 № 1І032881 АГ, жодних доказів протилежного відповідачем не надано, посилання його на те, що замовлення цього товару ним було зроблено по договору від 01.04.2017 № 1І035822 судом відхиляються, адже доказів тому суду представлено не було та з огляду на висновки суду про необхідність визначення договору, за яким здійснюється постачання товару виходячи із тексту видаткової накладної.

Щодо аргументів відповідача про те, що позивачем не надано акту звірки розрахунків за період з січня 2015 року по березень 2019 року, який підтверджує суму боргу відповідача в розмірі 915895,08 гривень, суд зазначає, що акт звірки розрахунків не є первинним документом в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким підприємства звіряють бухгалтерський облік операцій, відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи 24.07.2019 позивач надіслав на адресу відповідача два примірники акту звірки взаєморозрахунків за договором від 01.03.2016 № 1І032881 АГ та відповідач не скористався можливістю прокоментувати відомості, відображені у зазначеному акті. При цьому зазначений акт містить відомості щодо руху між сторонами товару та коштів, починаючи від моменту укладання договору, що, за умови належного ставлення до своїх процесуальних обов`язків, дозволило б відповідачу викласти свою контраргументацію із наданням на її підтвердження відповідних доказів.

Водночас відповідач посилається на певні відомості, що містяться в інших актах звіряння, складених раніше, в яких, на думку відповідача, наявні відомості, що свідчать про неврахування позивачем певних грошових надходжень від відповідача в рахунок оплаченого товару.

Судом прийнято до уваги вказані доводи відповідача, проте суд відхиляє їх з огляду на наступне.

Акти звіряння взаєморозрахунків, що між сторонами тривали з 2016 року та, що складалися до початку судового провадження по розглядуваній справі, було складено сторонами, як вони повідомили в судовому засіданні, одночасно по двом договорам, зокрема договору від 01.03.2016 № 1І032881 АГ та від 01.04.2017 № 1І035822, отже зазначені акти та інформація, що в них міститься не дає жодних можливостей підтвердити чи спростувати обставини, що підлягають доказуванню в межах цієї справи, зокрема, ті з них, на які посилається відповідач.

Посилання відповідача на такі відомості носять скоріше формальний характер, адже відповідач в перебігу розгляду справи не продемонстрував свого прагнення надати суду об`єктивні докази відсутності у нього обов`язку з оплати поставленого товару чи існування такого обов`язку у меншому розмірі, а можливість співставити відомості, якими оперує позивач щодо поставки товару та отримання грошових коштів із аналогічними відомостями, що має у своєму розпорядженні відповідач, ним проігноровано.

Згідно акту звіряння взаємних розрахунків, який долучено відповідачем до відзиву, та який підписано зі сторони відповідача, вбачається, що його складено щодо двох договорів від 01.03.2016 № 1І032881 АГ та від 01.04.2017 № 1І035822 про, що також надано пояснення представниками обох сторін.

У зазначеному акті знайшли своє відображення всі поставки товару, якими позивач обґрунтовує стягувану суму заборгованості та проведені відповідачем повернення частини товару, на які посилався позивач та проведені відповідачем оплати.

Вказане дає суду підстави дійти обґрунтованих висновків про підтвердження факту вірного визначання та обліку існування заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 1024345,13 гривень.

При цьому, з наданих суду доказів, копій первинних документів та пояснень представників сторін, відомостей що викладено сторонами у відповідних заявах щодо суті справи, вбачається, що заборгованість за видатковими накладними від 27.08.2018 № РОРП-014378 на суму 149000,00 гривень; від 13.09.2018 № РОРП-015531 на суму 67000,00 гривень; від 20.09.2018 № РОРП-015938 на суму 179550,00 гривень; від 24.09.2018 № РОРП-016111 на суму 253050,00 гривень; та від 19.10.2018 № РОРП-017822 на суму 253470,00 гривень є повністю погашена відповідачем оплатами, підставно врахованими позивачем.

А тому вбачаються обґрунтованими доводи позивача про виникнення стягуваної суми заборгованості по видатковим накладним, що було додано до позовної заяви, а саме від 26.10.2018 № РОРП-018282 на суму 253470,00 гривень, від 24.01.2019 № РОРП-001318 на суму 269640,00 гривень, від 31.01.2019 № РОРП-001734 на суму 355320,00 гривень, від 06.02.2019 № РОРП-002191 на суму 269640,00 гривень, які було оплачено лише частково, а загальна сума по накладних від 26.10.2018, 24.01.2018 та від 06.02.2019 справедливо відкориговано позивачем на суми поверненого та/чи зіпсованого товару, про що сторонами складено відповідні акти, а саме на 1065,50 гривень, 2568,00 гривень та 3210,00 гривень відповідно по перелічених накладних.

Таким чином, підтвердженою належними та допустимими доказами є заборгованість відповідача перед позивачем за видатковою накладною від 26.10.2018 № РОРП-018282 у розмірі 135523,13 гривень, від 24.01.2019 № РОРП-001318 у розмірі 267072,00 гривень, від 31.01.2019 № РОРП-001734 у розмірі 355320,00 гривень, від 06.02.2019 № РОРП-002191 у розмірі 266430,00 гривень, а загалом у розмірі 1024345,13 гривень.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем підтверджена належними та допустимими доказами за видатковими накладними від 26.10.2018 № РОРП-018282 у розмірі 135523,13 гривень, від 24.01.2019 № РОРП-001318 у розмірі 267072,00 гривень, від 31.01.2019 № РОРП-001734 у розмірі 355320,00 гривень, від 06.02.2019 № РОРП-002191 у розмірі 266430,00 гривень, а загалом у розмірі 1024345,13 гривень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт існування простроченої заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 1024345,13 гривень, а відтак вимога позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу у зазначеному розмірі є обґрунтованою, матеріалами справи підтверджується та підлягає задоволенню.

Щодо вимог про стягнення пені.

Позивач вимагає стягнути з відповідача, нараховану у зв`язку із простроченням грошового зобов`язання, передбачену п. 8.20 договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей до договору) пеню в розмірі 167532,81 гривень (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 24.07.2019).

Розглянувши позовні вимоги в цій частині суд приходить до наступних висновків.

Згідно п. 8.20 договору від 01.03.2016 (в редакції протоколу узгодження розбіжностей), у випадку затримки оплати за поставлений товар постачальником понад строки передбачені даним договором, покупець зобов`язаний сплатити покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Відповідач заперечуючи проти нарахування пені зазначає, що договором не передбачено сплата відповідачем пені за простроченням грошового зобов`язання на користь позивача, оскільки п. 8.20 договору передбачено, що покупець (ТОВ «Астерс Груп») сплачує пеню саме покупцю (ТОВ «Астерс Груп»), тобто сторонами обов`язку відповідача сплатити пеню на користь позивача договором не встановлено.

Розглянувши позовні вимоги в цій частині, з урахуванням заперечень відповідача суд приходить до наступних висновків.

Згідно приписів ст. 1 Закону України «Про відповідальність за невиконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Отже, питання про те, хто саме у господарських правовідносинах має сплачувати пеню врегульовано зазначеними вище положеннями законодавства.

Такою особою є боржник, особа, що порушила правила здійснення господарської діяльності, порушила, невиконала або неналежно виконала зобов`язання.

Таким чином, встановлення в договорі того, на чию користь має сплачуватися пеня, законом не вимагається та, як вже зазначалося, законом встановлено, що пеня сплачується особою винною у порушенні зобов`язання на користь постраждалої особи.

Єдине, що сторони мають узгодити в договорі сам факт можливості нарахування пені, оскільки правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України) та її розмір (ст. 1 Закону України «Про відповідальність за невиконання грошових зобов`язань»).

Оскільки сторонами дотримано письмову форму правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання та встановлено обов`язок відповідача сплачувати пеню, у випадку затримки оплати за поставлений товар, а також узгоджено, що розмір пені встановлюється на рівні подвійної облікової ставки НБУ, допис в договорі, про те, що пеня сплачується покупцем на користь покупця не приймається судом до уваги у якості обставини, що звільняє відповідача, як особи, що, вочевидь, є порушником у розглядуваних правовідносинах від обов`язку сплатити пеню на користь позивача.

Інше розуміння свідчило б про безпідставне ігнорування положень закону, що визначив механізм нарахування та сплати пені, залишивши на врегулювання сторін лише питання про встановлення такого обов`язку та розміру пені в договорі, що сторонами було дотримано.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в яку зобов`язання з оплати мало бути виконано. Відповідно до частини 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Інше сторонами у договорі не встановлено, відтак пеню належить рахувати окремо за кожною накладною з наступного дня після дати, в яку зобов`язання мало бути виконано і по переддень фактичного виконання грошового зобов`язання, або по відповідний день через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано але в межах періоду, визначеного позивачем.

Як вбачається із розрахунку пені, що викладено позивачем у позові, з урахуванням розрахунку, що викладено в заявах про збільшення позовних вимог судом встановлено наступне.

Щодо видаткової накладної від 26.10.2018 № РОРП-018282 позивачем визначено загальний період нарахування пені з 15.11.2018 по 14.05.2019 на заборгованість у розмірі 185523 гривень, що було обліковано позивачем до проведення відповідачем 15.05.2019 часткової оплати у розмірі 50000 гривень.

Щодо видаткової накладної від 24.01.2019 № РОРП-001318 позивачем визначено загальний період нарахування пені з 14.02.2019 по 24.07.2019 на заборгованість у розмірі 267072,00 гривень, що визначена як різниця між сумою накладної та вартістю товару, що було повернуто відповідачем у розмірі 2568 гривень.

Щодо видаткової накладної від 31.01.2019 № РОРП-001734 позивачем визначено загальний період нарахування пені з 21.02.2019 по 24.07.2019 на заборгованість у розмірі 355320,00 гривень.

Щодо видаткової накладної від 06.02.2019 № РОРП-002191 позивачем визначено загальний період нарахування пені з 21.02.2019 по 24.07.2019 на заборгованість у розмірі 266430,00 гривень, що визначена як різниця між сумою накладної та вартістю товару, що було повернуто відповідачем у розмірі 3210 гривень.

Судом перевірено, що позивачем здійснено нарахування пені за період, що визначено із дотриманням положень п. 7.9. договору (в редакції додаткової угоди від 01.04.2017), а також встановлених законом обмежень строку нарахування, щодо належної суми заборгованості, що існувала протягом строку нарахування, із вірним застосування облікових ставок НБУ, але за розрахунком суду належною до стягнення є сума пені у розмірі 167532,79 гривень.

Отже позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 167532,79 гривень.

Щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Позивач вимагає стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 14716,72 гривень та інфляційних втрати в розмірі 36257,75 гривень.

Судом встановлено, що зазначені нарахування остаточно розраховані від моменту визначеного аналогічно із моментом початку нарахування пені та нараховані по 24.07.2019.

Відповідно до частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Суд, здійснивши розрахунок процентів річних та інфляційних втрат за наявними первинними документами (не виходячи за межі заявлених позивачем періодів та вірно визначивши кінцеві дати оплати за кожною з накладних, а також вірно визначивши періоди нарахування процентів річних та інфляційних втрат) судом встановлено, що вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача 3% річних, розрахованих по 24.07.2019 становить 14716,72 гривень, а вірно розрахований розмір інфляційних втрат по червень включно становить 24739,55 гривень.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З огляду на викладене, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, суд приймає рішення про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Амбросія» 1024345,13 гривень основного боргу, 167532,79 гривень пені, 24739,55 гривень інфляційних втрат, 14716,72 гривень 3% річних.

Згідно приписів п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору у розмірі 18470,01 гривень.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 73-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Амбросія» задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп» (08205, Київська область, м. Ірпінь, вул. Лісова, буд. 6Г, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Амбросія» (61002, м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 29, кв. 21, код ЄДРПОУ 39740,13 гривень основного боргу, 167532,79 гривень пені, 24739,55 гривень інфляційних втрат, 14716,72 гривень 3% річних та 18470,01 гривень судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у відповідності до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 19.08.2019.

Суддя Р.М. Колесник