ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2019 Справа № 917/536/19

за позовною заявою Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, місцезнаходження та поштовий індекс: 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, Код

до Комунального підприємства теплового господарства Гадячтеплоенерго, місцезнаходження та поштовий індекс: 37300, Полтавська обл. м. Гадяч, вул. Полтавська, буд. 19А,

про стягнення 733 355,63 грн

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Тертична О.О.

Представники сторін:

представник позивача: Андрійко Є.Л., дов. № 14-182 від 13.05.19

представник відповідача: не з"явився

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до суду з позовом до Комунального підприємства теплового господарства Гадячтеплоенерго про стягнення 733 355,63 грн. за неналежне невиконання договірних зобов`язань за договором № 3760/1617-ТЕ-24 купівлі-продажу природного газу від 20.09.2016, у тому числі: пеня у сумі 355 839,26 грн.; три проценти річних у сумі 98 393,84 грн.; інфляційні втрати у сумі 279 122,53 грн.

Ухвалою від 08.04.2019 р. господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі, ухвалив справу розглядати у порядку загального позовного провадження, призначити підготовче засідання у справі на 02.05.19, запропонувати відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов, позивачу - подати суду відповідь на відзив.

Від відповідача 25.04.2019р. надійшов відзив, в якому він проти позову заперечив частково з врахуванням наведених у відзиві обставин та доданого до нього контррозрахунку. Крім того, відповідач до відзиву додав клопотання про зменшення розміру пені до 10% (вх. № 4374).

Ухвалою від 02.05.2019 р. господарський суд ухвалив відкласти підготовче засідання на 28.05.19, запропонувати сторонам вчинити дії на виконання завдання підготовчого провадження, викликати учасників справи в підготовче засідання.

Від позивача 28.05.19 до суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 5518).

Ухвалою від 28.05.2019 р. господарський суд ухвалив продовжити строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, відкласти підготовче засідання на 13.06.19, запропонувати сторонам вчинити дії на виконання завдання підготовчого провадження, викликати учасників справи в підготовче засідання.

12.06.19 від відповідача надійшли пояснення до відповіді на відзив та клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Ухвалою від 13.06.2019 суд постановив закрити підготовче провадження у справі №917/536/19, призначити справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 16.07.19, викликати учасників справи в судове засідання.

Ухвалою від 16.07.2019 р. господарський суд ухвалив відкласти розгляд справи на 30.07.19, викликати учасників справи в підготовче засідання.

В судовому засіданні 30.07.19 суд заслухав вступне слово представника позивача стосовно предмета та підстав заявленого позову, перейшов до з`ясування обставин, на які посилаються учасники справи, дослідження доказів, якими вони обгрунтовуються.

Ухвалою від 30.07.2019 р. господарський суд, з метою дотримання принципів господарського судочинства, а саме рівності усіх учасників перед законом і судом та змагальності, ухвалив відкласти розгляд справи на 13.08.19, викликати учасників справи в підготовче засідання.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання 13.08.19 на виклик суду не з"явився.

За висновками суду, справа може бути розглянута за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні 13.08.19 суд продовжив з`ясування обставин, на які посилаються учасники справи та перевірки їх доказами.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами по справі.

У судовому засіданні 13.08.2019р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі - Позивач) та Комунальним підприємством теплового господарства Гадячтеплоенерго (далі - Відповідач) 20.09.2016 укладено договір № 3760/1617-ТЕ-24 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1, 1.2 договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з п. 3.4 договору приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

В п. 6.1 договору зазначено, що плата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

В п. 6.2 договору зазначено, що сторони погоджуються, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим.

Згідно з п. 6.2. Договору оплата за природний газ здійснюється таким чином:

1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі, коли на споживача поширюється дія ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання";

2) в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватись за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1. цього Договору, - в разі, коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу;

3) з поточного рахунку споживача кошти перераховуються на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі, коли на споживача не поширюється дія ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" в частині відкриття поточного рахунку із спеціальним режимом використання;

4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений за минулі періоди за Договором, у порядку календарної заборгованості у споживача;

5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20.

Відповідно до п.8.3 договору сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3. цього договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє Споживача від обов`язку сплатити на користь Постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим Договором.

Згідно п.11.3 договору сторони погодили такий порядок внесення змін до цього договору:

1) усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадків, зазначених у пунктах 11.5 та 11.6 цього договору;

2) сторони погодили, що зміни до цього договору, викладені не у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору, не можуть бути застосовані до відносин сторін за цим договором;

3) договір про організацію взаєморозрахунків не вносить змін до цього Договору та може бути застосований до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору;

4) будь-які спільні протокольні рішення, в тому числі про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписані сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами:

не можуть бути використані для внесення змін до цього договору;

можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору.

Пунктом 12.1 Договору визначено, що Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 р. до 31 березня 2017 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

До договору сторони вносили зміни шляхом підписання додаткових угод, зокрема, Додатковою угодою № 1, викладено підпункт 1) пункту 11.3 розділу 11 Інші умови в наступній редакції: 1) усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадків, зазначених у абзаці першому пункту 2.5, пунктах 11.5 та 11.6 цього договору.

Додатковою угодою № 2, 1. замінено в пункті 8.2 розділу 8 Відповідальність сторін договору слова 21% річних на 16,4% річних, а розділ 12 Строк дії договору викладено у наступній редакції: "Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 р. до 30 вересня 2017 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.".

В період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року позивач поставив, а відповідач прийняв на підставі договору природний газ на загальну суму 20 154 891,39 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи Актами приймання-передачі природного газу (від 31.10.16 на суму 2 010 897,83 грн., від 30.11.16 на суму 3 151 734,80 грн., від 31.12.16 на суму 4 018 765,21 грн., від 31.01.17 на суму 4 514 718,64 грн., від 28.02.17 на суму 3 596 710,50 грн., від 31.03.17 на суму 2 193 749,84 грн., від 30.04.17 на суму 668 314,57 грн.), які підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені відповідними печатками підприємств. Доказів щодо наявності заперечень стосовно кількості або вартості поставленого позивачем газу матеріали справи не містять (акти приймання-передачі природного газу в копіях залучені до матеріалів справи).

Позивач стверджує, що відповідач несвоєчасно виконував свої грошові зобов`язання, на підтвердження чого додав до матеріалів справи Виписку операцій за період з 01.10.2016 р. по 31.05.2018 р.

У зв`язку з наведеними обставинами позивач нарахував відповідачеві 733 355,63 грн. заборгованості за неналежне виконання договірних зобов`язань за договором № 3760/1617-ТЕ-24 купівлі-продажу природного газу від 20.09.2016, у тому числі: пеня у сумі 355 839,26 грн.; три проценти річних у сумі 98 393,84 грн.; інфляційні втрати у сумі 279 122,53 грн.

Відповідач проти вимог позивача - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заперечує частково за мотивами відзиву № 01-05/114 від 24.05.2019 р., зазначаючи, що свої зобов`язання по даному Договору, щодо оплати спожитого природного газу виконав у повному обсязі. Остаточний розрахунок проведено 27.02.2018 року. При цьому, відповідач вказав, що погоджується із датами та сумами оплат, відображених у документі Операции по Договор 3760/1617-ТЕ-24 , Предприятие Гадячтеплоенерго КПТГ, наданих Позивачем при подачі позовної заяви. При цьому, додатково надав оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 за жовтень2016-лютий 2018 років по Контрагенту НАК Нафтогаз України, договір № 3760/1617-ТЕ-24 (населення) та Картку рахунку 631 за жовтень 2016-лютий 2018 років по Контрагенту ПАК Нафтогаз.України, договір № 3760/1617-ТЕ-24 (населення)..

При цьому, відповідач вказав, що частина вартості поставленого природного газу за договором №3760/1617-ТЕ-24 від 20.09.2016р. протягом жовтня 2016 - березня 2017 року підприємством була оплачена з коштів, отриманих відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів У країн № 20 від 11.01.2005р.. постанови Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 року та відповідно до п.6.2. Договору, грошовими коштами підприємства, з рахунку із спеціальним режимом використання, відкритим на виконання вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 року. На даний час заборгованість зі сплати вартості поставленого природного газу за вказаний період по Даному договору відсутня.

Зокрема, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 року "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", Головним Управлінням Державної казначейської служби України у Полтавській області, Департаментом фінансів Полтавської обласної державної адміністрації, Комунальним підприємством теплового господарства Гадячтеплоенерго та Національною акціонерною компанією Нафтогаз України складено та підписано спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету

- спільним протокольним рішенням №2759 від 16.11.2016р. на суму 1014427,97 гри. (виділено з бюджету з призначенням платежу за природний газ 2016р.),

- спільним протокольним рішенням №3106 від 14.12.2016р. на суму 2018382,93 грн. (виділено з бюджету з призначенням платежу за природний газ 2016р.).

- спільним протокольним рішенням №849 від 16.01.2017р. на суму 2859474,03 грн. (виділено з бюджету з призначенням платежу за природний газ 2016 р.).

- спільним протокольним рішенням №849 від 13.02.2017р. на суму 3035027,01 гри. (виділено з бюджету з призначенням платежу за природний газ 2017р.).

- спільним протокольним рішенням №1516 від 13.03.2017р. на суму 2111227,94 грн. (виділено з бюджету з призначенням платежу за природний газ 2017р.).

- спільним протокольним рішенням №2557 від 15.05.2017 р. на суму 224930,10 грн. (виділено з бюджету з призначенням платежу за природний газ 2017р.).

- спільним протокольним рішенням №3446 від 13.09.2017р. на суму 753990,47 грн. (виділено з бюджету з призначенням платежу за природний газ 2017р.).

- спільним протокольним рішенням №4181 від 11.12.2017р. на суму 1827309,93 грн. (виділено з бюджету з призначенням платежу за природний газ 2017р.).

Відповідач вказує, що на виконання зазначених спільних протокольних рішень, позивачу перераховано кошти за спожитий природний газ в загальній сумі 13544770.38 грн., що підтверджується матеріалами доданими до позовної заяви та не заперечуються Відповідачем.

Сторони, що підписали Спільне протокольне рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 та Порядку проведення розрахунків, а також за невиконання своїх зобов`язань за Спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України (розділ 4 Спільних протокольних рішень).

За умовами вищевказаних Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, передбачалося надання державою коштів на погашення заборгованості, а також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов`язань перед кредитором, які виникли на підставі Договору постачання природного газу від 20.09.2016 року № 3760/1617-ТЕ-24.

Так, за змістом розділу 3 Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, сторони зобов`язалися перерахувати кошти наступній стороні не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок; забезпечити проведення розрахунків відповідно до спільного протокольного рішення та з урахуванням укладених договорів на рахунково-касове обслуговування, якими може передбачатися, що у разі несвоєчасного надання учасниками розрахунків платіжних документів органи Державної казначейської служби України своїм платіжним дорученням можуть самостійно перераховувати кошти за схемою, передбаченою спільним протокольним рішенням.

Згідно з п. 5.2 спільних протокольних рішень вони набирають чинності з моменту їх підписання всіма сторонами й діють до повного виконання сторонами зобов`язань за ними.

З урахуванням умов спільних протокольних рішень відповідач робить висновок, що підписавши зазначені протокольні рішення, сторони спору по суті погодили зміну порядку і строку проведення розрахунків за надані послуги з постачання природного газу за Договором №3760/1617-ТЕ-24 від 20.09.2016 року. Підписавши смільні протокольні рішення, сторони договору погодилися з тим, що між ними встановлюється інший, а не той, що був врегульований договором, порядок розрахунків.

При цьому, відповідач також вказав, що враховуючи те, що з 01 січня 2018 року втратив чинність Порядок №20, який встановлював механізм перерахування субвенцій з державного бюджету на оплату пільг, субсидій, компенсацій, в тому числі щодо послуг з постачання природного газу, на підставі якого учасниками розрахунків складатись акти звіряння по обсягу наданих послуг та спільні протокольні рішення щодо порядку їх оплати, - був введений новий механізм проведення відповідних розрахунків. Кошти у вигляді субвенцій з державного бюджету на загальну суму 955 445,52 грн, були перераховані позивачу після 01 січня 2018 року, та сплачені на підставі, у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 за №256. Вказані кошти, перераховані позивачу в рахунок оплати вартості природного газу, отриманого в березні квітні 2017 року, згідно платіжного доручення №1 від 30.01.2018р. (оплату проведено 31.01.2018р.) підстава платежу постанова Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 за №256. договір №3760/1617-ТЕ-24 від 20.09.2016р. та згідно платіжного доручення № 2 від 27.02.2018 року (проведено 27.02.2018 року) підстава платежу постанова Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 за №256. договір №3760/1617-ТЕ-24 від 20.09.2016р. .

Таким чином, оплата за природний газ за період березень - квітень 2017 року в сумі 955445.52 грн. проведена відповідачем за рахунок коштів, що виділялись у вигляді субвенцій на оплату пільг та житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. за №256 (зі змінами, введеними в дію з 01 січня 2018 року) і не залежала від Відповідача.

Виходячи з вищевикладеного, вбачається, що строки та процедура розрахунків між Позивачем та Відповідачем за рахунок виділених субвенцій із державного бюджету врегульована відповідними нормативно-правовими актами, зокрема Постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 року, а після втрати нею чинності відповідним нормативно-правовим актом є Постанова Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 року (з урахуванням змін і доповнень), вимоги яких відповідачем виконані, розрахунки проведені у повному обсязі, що, на думку відповідача, свідчить про відсутність підстав для нарахування та стягнення з відповідача сум пені, інфляційних та річних, які нараховані позивачем на суми, які сплачені за рахунок коштів державного бюджету згідно спільних протокольних рішень та вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002.

Враховуючи те, що оплата за спожитий природний газ протягом опалювального періоду 2016-2017 років була проведена власними коштами підприємства у сумі 5254675,49 три, відповідно до вимог ст..6.2. із рахунку із спеціальним режимом використання, відкритого на виконання вимог Постанови КМУ № 217 від 16.06.2014 року, відповідач_погоджується із позивачем, щодо правомірності нарахування пені, 3% та інфляційних втрат на суми, сплачені коштами з розподільчого рахунку підприємства поза розрахунками, проведеними за рахунок коштів державного бюджету.

При цьому, відповідач вказав, що при здійсненні нарахувань Позивачем були допущені помилки, тому ним зроблено конртрозрахунок з врахуванням наведених вище обставин.

Крім того, відповідач просив суд розмір пені зменшити до 10%

Спростовуючи аргументи відповідача, позивач, зокрема, вказав, що з огляду на умови договору сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень не змінює строків та умов розрахунків за цим договором. Також, позивач заперечив проти зменшення розміру пені.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом положень статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Аналогічні положення містяться у статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, для застосування санкцій, визначених умовами договору, а також наслідків за порушення грошового зобов`язання, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовується, що розрахунки за договором №3760/1617-ТЕ-24 постачання природного газу від 20.09.2016 р. здійснено з порушенням строків, встановлених вказаним договором.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що розрахунок за поставлений позивачем природний газ здійснювався двома способами: шляхом перерахування відповідачем позивачу коштів з рахунку з спеціальним режимом використання, а також шляхом підписання спільних протокольних рішень.

Зокрема, Головним Управлінням Державної казначейської служби України у Полтавській області, Департаментом фінансів Полтавської обласної державної адміністрації, Комунальним підприємством теплового господарства Гадячтеплоенерго та Національною акціонерною компанією Нафтогаз України складено та підписано спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету

- спільним протокольним рішенням №2759 від 16.11.2016р. на суму 1014427,97 гри. (виділено з бюджету з призначенням платежу за природний газ 2016р.),

- спільним протокольним рішенням №3106 від 14.12.2016р. на суму 2018382,93 грн. (виділено з бюджету з призначенням платежу за природний газ 2016р.).

- спільним протокольним рішенням №849 від 16.01.2017р. на суму 2859474,03 грн. (виділено з бюджету з призначенням платежу за природний газ 2016 р.).

- спільним протокольним рішенням №849 від 13.02.2017р. на суму 3035027,01 гри. (виділено з бюджету з призначенням платежу за природний газ 2017р.).

- спільним протокольним рішенням №1516 від 13.03.2017р. на суму 2111227,94 грн. (виділено з бюджету з призначенням платежу за природний газ 2017р.).

- спільним протокольним рішенням №2557 від 15.05.2017 р. на суму 224930,10 грн. (виділено з бюджету з призначенням платежу за природний газ 2017р.).

- спільним протокольним рішенням №3446 від 13.09.2017р. на суму 753990,47 грн. (виділено з бюджету з призначенням платежу за природний газ 2017р.).

- спільним протокольним рішенням №4181 від 11.12.2017р. на суму 1827309,93 грн. (виділено з бюджету з призначенням платежу за природний газ 2017р.).

На виконання зазначених спільних протокольних рішень, позивачу перераховано кошти за спожитий природний газ в загальній сумі 13544770.38 грн., що підтверджується матеріалами доданими до позовної заяви та не заперечуються Відповідачем. (далі - Спільні протокольні рішення).

Сторони, що підписали Спільне протокольне рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 та Порядку проведення розрахунків, а також за невиконання своїх зобов`язань за Спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України (розділ 4 Спільних протокольних рішень).

За умовами вищевказаних Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, передбачалося надання державою коштів на погашення заборгованості, а також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов`язань перед кредитором, які виникли на підставі Договору постачання природного газу від 20.09.2016 року № 3760/1617-ТЕ-24.

Так, за змістом розділу 3 Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, сторони зобов`язалися перерахувати кошти наступній стороні не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок; забезпечити проведення розрахунків відповідно до спільного протокольного рішення та з урахуванням укладених договорів на рахунково-касове обслуговування, якими може передбачатися, що у разі несвоєчасного надання учасниками розрахунків платіжних документів органи Державної казначейської служби України своїм платіжним дорученням можуть самостійно перераховувати кошти за схемою, передбаченою спільним протокольним рішенням.

Згідно з п. 5.2 спільних протокольних рішень вони набирають чинності з моменту їх підписання всіма сторонами й діють до повного виконання сторонами зобов`язань за ними.

Згідно з положеннями ст. 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови. Аналогічна правова позиція викладена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 31.05.2019р. у справі №924/296/18.

Таким чином, підписавши договір про організацію взаєморозрахунків та спільні протокольні рішення сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший, а не той, що був врегульований договором, порядок розрахунків.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 13.03.2019 у справі № 921/108/18, від 03.04.2019 у справі № 906/278/18, від 06.03.2019 у справі № 918/181/18, від 21.03.2019 у справі № 905/1100/18.

Вказане вище спростовує твердження позивача про те, що з огляду на умови договору сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень чи договору про організацію взаєморозрахунків не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Крім того, враховуючи те, що з 01 січня 2018 року втратив чинність Порядок №20. який встановлював механізм перерахування субвенцій з державного бюджету на оплату пільг, субсидій, компенсацій, в тому числі щодо послуг з постачання природного газу, на підставі якого учасниками розрахунків складатись акти звіряння по обсягу наданих послуг та спільні протокольні рішення щодо порядку їх оплати, - був введений новий механізм проведення відповідних розрахунків. Кошти у вигляді субвенцій з державного бюджету на загальну суму 955 445,52 грн, були перераховані позивачу після 01 січня 2018 року, та сплачені на підставі, у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 за №256. Вказані кошти, перераховані позивачу в рахунок оплати вартості природного газу, отриманого в березні квітні 2017 року, згідно платіжного доручення №1 від 30.01.2018р. (оплату проведено 31.01.2018р.) підстава платежу постанова Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 за №256. договір №3760/1617-ТЕ-24 від 20.09.2016р. та згідно платіжного доручення № 2 від 27.02.2018 року (проведено 27.02.2018 року) підстава платежу постанова Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 за №256. договір №3760/1617-ТЕ-24 від 20.09.2016р.

Таким чином, для застосування наслідків за порушення грошового зобов`язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 8.2 договору купівлі-продажу природного газу №3760/1617-ТЕ-24 від 20.09.2016р., необхідно, щоб оплату природного газу відповідачем було здійснено поза розрахунками, проведеними за рахунок коштів державного бюджету.

Суд звертає увагу, що надавши можливість укладення спільних протокольних рішень, державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.

За таких обставин, підставою застосування наслідків за порушення грошового зобов`язання, передбачених договором та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, є наявність суми основного боргу, що не була предметом регулювання за спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків, яка була несвоєчасно оплачена відповідачем за рахунок власних коштів.

Так, судом встановлено, що відповідач здійснив оплату за поставлений природний газ у повному обсязі, але з порушенням строків, визначених умовами договору №3785/1617-ТЕ-24 від 26/09/2016р. купівлі-продажу природного газу від 26.09.2016.

З матеріалів справи вбачається, що часткову оплату за спожитий природний газ протягом опалювального періоду 2016-2017 років проведена власними коштами підприємства відповідача у сумі 5254675,49 грн, але частково - з порушенням строків.

Позивач, на підставі 8.2 договору, просить суд стягнути пеню у сумі 355 839,26 грн.; на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України - три проценти річних у сумі 98 393,84 грн., що нараховані за наступні періоди:

- на прострочені зобов`язання, що виникли у жовтні 2016 року за період з 26.11.2016 по 18.12.2016 (пеня) та за період з 26.04.2017 по 19.12.2016 (3% річних);

- на прострочені зобов`язання, що виникли у листопаді 2016 року за період з 27.12.2016 по 24.01.2017 (пеня) та за період з 27.12.2016 по 25.01.2017 (3% річних);

- на прострочені зобов`язання, що виникли у грудні 2016 року за період з 26.01.2017 по 15.02.2017 (пеня) та за період з 26.01.2017 по 16.02.2017 (3% річних);

- на прострочені зобов`язання, що виникли у січні 2017 року за період з 28.02.2017 по 22.03.2017 (пеня) та за період з 28.02.2017 по 23.05.2017 (3% річних);

- на прострочені зобов`язання, що виникли у лютому 2017 року за період з 28.03.2017 по 27.09.2017 (пеня) та за період з 28.03.2017 по 17.10.2017 (3% річних);

- на прострочені зобов`язання, що виникли у березні 2017 року за період з 26.04.2017 по 26.10.2017 (пеня) та за період з 26.04.2017 по 30.01.2018 (3% річних);

- на прострочені зобов`язання, що виникли у квітні 2017 року за період з 27.05.2017 по 26.02.2018 (пеня) та за період з 27.05.2017 по 27.02.2018 (3% річних).

Також, позивач на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 279 122,53 грн., що нараховані за наступні періоди:

- на зобов`язання, що виникли у січні 2017 року за період з березень 2017 року по травень 2017 року;

- на зобов`язання, що виникли у лютому 2017 року за період з квітня 2017 року по вересень 2017 року;

- на зобов`язання, що виникли у березні 2017 року за період з травня 2017 року по грудень 2017 року;

- на зобов`язання, що виникли у квітні 2017 року за період з червня 2017 року по січень 2018 року.

Відповідачем було зроблено контррозрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних (додано до відзиву) на суми, сплачені коштами з розподільчого рахунку підприємства поза розрахунками, проведеними за рахунок коштів державного бюджету.

За результатами перевірки правильності здійсненого позивачем розрахунку пені, 3 % річних та інфляційних втрат, суд вважає правомірним нарахування позивачем пені та 3 % річних на зобов`язаннями, що виникли у жовтні 2016 року - квітні 2017 року, з урахуванням здійснених часткових оплат з простроченням строку власними коштами відповідача.

При цьому, судом встановлено, що при нарахуванні пені за прострочення зобов`язання, за жовтень місяць 2016 року Позивачем була допущена помилка при визначення вартості спожитого об`єму природного газу та відповідно суми боргу, а саме: розрахунок пені за зобов`язаннями жовтня 2016 року проведено, виходячи із суми 20154891,39 грн., тоді як фактичний обсяг споживання природного газу, згідно Акту приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 року, згідно вказаного Договору складає 2010897,83 грн.

Помилковим є також нарахування Позивачем пені на суми заборгованості за спожитий природний газ у березні (частково) та у квітні 2017 року, які були оплачені відповідно до вимог Постанови № 256 від 04.03.2002 року за рахунок субвенції з державного бюджету на оплату пільг, субсидій, компенсацій населенню, в тому числі щодо постачання теплової енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню, що підтверджено платіжними дорученнями №1 від 30.01.2018р. на суму 682 537,00 грн. та №2 від 27.02.2018 року на суму - 287 130,95грн за природний газ із призначенням платежу: «постанова КМУ від 04 березня 2002 р. №256 (теплопостачання), за природний газ 2017 рік, дог. від 20.09.2016 р. № 3760/1617- ТЕ-24 в т.ч.ПДВ 47855,16грн; 34401528».

Таким чином, перевіривши розрахунок позивача, контррозрахунок відповідача, та здійснивши власний розрахунок (з врахуванням контррозрахунку відповідача) пені, 3 % річних та інфляційних втрат на суми простроченого зобов`язання, що не були предметом регулювання за договором про організацію взаєморозрахунків, та були несвоєчасно оплачені відповідачем за рахунок власних коштів, з урахуванням ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України щодо пені, суд дійшов висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача 37 161,79 грн. пені, 5876,85 грн. інфляційних втрат та 5405,76 грн. 3% річних.

Згідно з ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За даних обставин, суд дійшов висновку, що обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, є вимоги позивача про стягнення з відповідача 37 161,79 грн. пені, 5876,85 грн. інфляційних втрат та 5405,76 грн. 3% річних, в іншій частині - у позові слід відмовити.

При цьому, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру нарахованої пені, виходячи з наступного.

Відповідач просить зменшити розмір штрафних санкцій належних до сплати до 10% від нарахованої суми.

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач зазначив, що:

- на момент звернення до суду, зобов`язання за вказаним Договором виконані в повному обсязі ( рівень розрахунків по вказаному договору складає 100,0%) Основною причиною прострочення виконання зобов`язання є несвоєчасна оплата споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води; довготривалість процедури затвердження тарифів, і як наслідок відсутність достатніх коштів для забезпечення своєчасних розрахунків за отримані енергоносії, а також наявність різниці у тарифах на теплову енергію, яка невідшкодована бюджетами різних рівнів;

- майновий стан відповідача є тяжкий, збитковість підприємства підтверджена звітом про фінансові результати станом на 31.03.2019 року.

- застосування до відповідача штрафних санкцій може призвести до погіршення і гак тяжкого фінансового стану Комунального підприємства теплового господарства Гадячтеплоенерго. що порушить майнові інтереси інших осіб (споживачів послуг), а саме поставить під загрозу забезпечення необхідними послугами населення та соціальну сферу в місті Гадяч в майбутньому вплине на інтереси споживачів міста.

- джерел покриття штрафних санкцій у підприємства немає.

Позивач проти клопотання відповідача про зменшення пені заперечує, посилаючись на наступне.

- cтаном на час розгляду даної справи відповідачем сплачено лише приблизно 3/5 боргу, при цьому прострочення триває вже більше півроку.

- в той же час, відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан позивача за кінець 2017 року торгова дебіторська заборгованість (а основним видом діяльності підприємства є продаж газу) становила 58988 тис. грн., має тенденцію до зростання - у 2016 році становила 49209 тис. грн. Торгова кредиторська заборгованість у 2017 році становила 8137 тис.грн., відстрочені податкові зобов"язання складають 67304 тис.грн. Розмір короткострокових позик складає 44579 тис. грн., довгострокових - 14736 тис. грн. (дана інформація є публічно-доступною, повний текст звітності розміщено на офіційному сайті Позивача - naftogaz.com). Наведені дані свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювального сезону 2017/2018 років

- НАК Нафтогаз України, забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом. Тобто, НАК Нафтогаз України як підприємство державного сектору економіки є об`єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави. Відсутність можливості вчасно розраховуватись за природний газ, а як наслідок - відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї України.

Так, основним нормативним документом, що регулює порядок та умови постачання природного газу та виділення номінацій захищеним споживачам у опалювальний період 2017-2018 років є постанова Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 року № 187, якою затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - Положенням про ПСО).

Дане Положення визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам, не створюючи загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації - п. Положення.

Згідно пп. 4 п. 3 Положення встановлено обов`язок НАК "Нафтогаз України" постачати природний газ виробникам теплової енергії для всіх категорій використання природного газу, в тому числі для виробництва електричної енергії такими виробниками, на умовах та у порядку, що визначені Положенням про ПСО.

- таким чином, несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов"язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.

При вирішення клопотання відповідача про зменшення пені суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд, розглянувши доводи і заперечення учасників справи, враховуючи заперечення позивача, беручи до уваги необхідність стимулювання неухильного виконання зобов"язань та з метою дотримання прав сторін на захист своїх інтересів, відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходив із того, що відповідно до п. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на відповідача судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом, покладається частково в сумі 726,67 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог).

Керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства теплового господарства Гадячтеплоенерго, місцезнаходження та поштовий індекс: 37300, Полтавська обл. м. Гадяч, вул. Полтавська, буд. 19А, на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, місцезнаходження та поштовий індекс: 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, Код пеню у сумі 37 161,79 грн.; три проценти річних у сумі 5876,85 грн.; інфляційні втрати у сумі 5405,76 грн., 726,67 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 23.08.19 р.

Суддя Киричук О.А.