ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1145/19
Господарський суд Одеської області у складі судді Лічмана Л.В.,

секретар судового засідання Цісельський К.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: Чакір В.О.,

від відповідача: Карагяур С.С.,

розглянув у відкритому засіданні справу за позовом Одеської митниці ДФС до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Влакар про стягнення 37012,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.04.2019 р. прийнято позовну заяву Одеської митниці ДФС до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/1145/19, призначено її розгляд по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 21.05.2019 р.

Протокольними ухвалами Господарського суду Одеської області від 21.05.2019 р. оголошено перерву в судовому засіданні до 11.06.2019 р., від 11.06.2019 р. до 25.06.2019 р.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.06.2019 р. здійснено перехід до розгляду справи № 916/1145/19 за правилами загального позовного провадження, оголошено перерву у підготовчому засіданні до 06.08.2019 р.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.08.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 27.08.2019 р.

Згідно із приписами ст.ст.233,240 ГПК України в судовому засіданні 27.08.2019 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Одеська митниця ДФС (далі Митниця) звернулась в Господарський суд Одеської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Влакар (далі ТОВ ,,Влакар) 37012,00 грн збитків, понесених в результаті неналежного виконання відповідачем умов договору про надання послуг відповідального зберігання від 29.02.2016 р. № 41 в частині схоронності переданого на зберігання майна (36112,00 грн вартість втраченого майна, переданого на зберігання, та 900,00 грн вартість послуг оцінювача, з яким позивачем укладено договір для визначення розміру збитків).

Обґрунтовуючи позов, Митниця посилається, зокрема, на ст.ст.22,526,610,611, 623,936-938,942,944,949,951,953 ЦК України, ст.ст.1,185 ПК України, ст.ст.238,239,289 МК України, ст.13 Закону України ,,Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, п.2 Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 р. № 116, Методику оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 р. № 1891, умови договору про надання послуг відповідального зберігання від 29.02.2016 р. № 41 з додатком № 1, додаткові угоди від 09.03.2016 р. № б/н, від 30.12.2016 р. № б/н, від 30.03.2017 р. № 3, від 28.04.2017 р. № 4, від 28.07.2017 р. № 5, від 28.09.2017 р. № 6, від 12.12.2017 р. № 7, акт прийому-передачі від 09.06.2016 р. № 8, протокол інвентаризаційної комісії від 23.11.2018 р., умови договору про надання послуг з проведення незалежної оцінки майна від 10.12.2018 р. № 195/2018 з додатком № 1, звіт з незалежної оцінки ринкової вартості втраченого від нестачі майна та рецензію на цей звіт, акт прийому-передачі робіт від 12.12.2018 р. № 2, платіжне доручення від 14.12.2018 р. № 2460 на суму 900,00 грн як підтвердження оплати послуг оцінювача, претензію від 23.01.2019 р. № 396/10/15-70-10 з вимогою до ТОВ ,, ОСОБА_1 відшкодувати збитки тощо.

Відповідач письмово заперечив проти задоволення позову, вказавши на те, що: загальна вартість переданого йому Митницею на зберігання майна складає 240,00 грн, в той час як ТОВ ,,Влакар є підприємством, яке сплачувало орендодавцю за орендований склад для Митниці 10000,00 грн щомісяця до 31.12.2017 р.; згідно Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1998 р. № 1340, термін зберігання товару не повинен перевищувати 90 календарних днів; з 01.01.2018 р. Митницею в односторонньому порядку розірвано договір про надання послуг відповідального зберігання від 29.02.2016 р. № 41; протягом трьох років Митниця ніяким чином не реагувала на неодноразові звернення відповідача стосовно вирішення питання щодо подальшої долі вантажу, який став псуватись, внаслідок чого по всій території складських приміщень поширився неприємний запах, у зв`язку з чим відповідач прийняв рішення вивезти вантаж на смітник.

Митниця у відповіді на відзив підтримала позовні вимоги у повному обсязі, зокрема, оскільки: твердження відповідача про те, що законодавством встановлено зберігання вантажів протягом строку, який не перевищує 90 календарних днів, не відповідають дійсності; згідно до п.п.6.3.4, 6.3.6, 6.3.10, 6.3.20 договору ТОВ ,,Влакар забезпечує зберігання товару, повертає його на першу вимогу Митниці, у разі псування товару складає акт та не здійснює дії по знищенню товару без погодження з позивачем, проте наведені положення угоди відповідачем не виконано.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши відповідність їх доводів фактичним обставинам справи та нормам українського законодавства, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

29.02.2016 р. між Митницею (Поклажодавець) та ТОВ ,,Влакар (Зберігач) укладено договір про надання послуг відповідального зберігання № 41 (Договір), за змістом п.1.1.1 якого Зберігач зобов`язується надати Поклажодавцю послуги відповідального зберігання товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які відповідно до ст.238 МК України зберігаються Поклажодавцем.

Конкретний перелік та види товару, які передаються на відповідальне зберігання, визначається сторонами в окремих актах прийому-передачі (п.1.1.2 Договору).

Товар зберігається на складських приміщеннях Зберігача або в орендованих ним приміщеннях. З моменту фактичної передачі товарів Поклажодавцем Зберігачу на останнього покладається обов`язок по його збереженню в первинному вигляді з урахуванням їх природного зносу товарів (п.1.3 Договору).

Поклажодавець має право проводити інвентаризацію товарів, переданих для відповідального зберігання (п.6.2.4 Договору).

Зберігач зобов`язаний: забезпечити повне збереження переданого на відповідальне зберігання товару та вживати заходи, необхідні для забезпечення схоронності та якості товарів (п.6.3.4 Договору); за першою вимогою Поклажодавця повертати йому товари в тому самому стані, у якому воно було прийнято на відповідальне зберігання зі складанням відповідних документів, передбачених Порядком № 627 (п.6.3.6 Договору); у разі виявлення нестачі, пошкоджень або псування товарів складати акт та повідомляти про це Поклажодавця письмово та засобами зв`язку (п.6.3.10 Договору); здійснювати під час зберігання товарів його поверхневий огляд з метою встановлення пошкоджень або псувань, з обов`язковим складенням про це відповідного акту. При виявленні пошкоджень та псувань товару, переданого на зберігання, зобов`язується у триденний термін інформувати Поклажодавця (п.6.3.20 Договору).

У випадку порушення зобов`язання, що виникає з Договору, сторони несуть відповідальність, визначену Договором та чинним законодавством (п.8.1 Договору).

Зберігач несе відповідальність за втрату (нестачу) товару у розмірі його вартості, з урахуванням збитків, визначених відповідно до Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 р. № 116, та Методикою оцінки майна, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 р. № 1891 (незалежна оцінка або стандартизована), а у разі пошкодження товару у розмірі суми, на яку знизилася його вартість… (п.8.3 Договору).

Договір набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2016 р. та в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань по Договору (повна оплата, забезпечення доступу тощо) (п.11.1 Договору).

Закінчення строку Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення. У разі відмови сторони від продовження дії Договору або ігнорування надісланих Поклажодавцем додаткових угод, Зберігач зобов`язаний забезпечити зберігання товару до вирішення Поклажодавцем питання щодо подальшого місця його зберігання, і несе відповідальність за збереження товару до моменту його прийняття Поклажодавцем (п.11.2 Договору).

Чинність Договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено (п.11.6.1 Договору).

В процесі виконання Договору сторонами укладено декілька додаткових угод, у т.ч. додатковою угодою від 28.09.2017 р. № 6, зокрема, внесено зміни до п.11.1 Договору та викладено його в наступній редакції: ,,Договір набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2017 р. або в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань по Договору (повна оплата, забезпечення доступу тощо).

Як вбачається з акту прийому-передачі від 09.06.2016 р. № 8 та не заперечується сторонами, Поклажодавцем передано на зберігання Зберігачу товар відходи невідомого походження у вигляді білого, чорного кольору порошку, стружки, гранулів сірого кольору діаметром 3 мм, пластикового сміття у вигляді скотча і пляшок (далі Майно) у загальній кількості 14400 кг.

Під час дії Договору та після цього ТОВ ,,Влакар неодноразово зверталось до Митниці з проханням вирішити питання щодо подальшого розпорядження неліквідним товаром, який знаходиться на зберіганні у відповідача, про що свідчать наявні в матеріалах справи листи від 16.06.2016 р. № 34, від 30.03.2017 р. № 50, від 31.03.2017 р. № 51, від 03.11.2017 р. № 3/11, від 04.04.2018 р. № 4/04, від 15.11.2018 р. № 15/11 з відмітками Митниці про їх отримання.

На підставі наказу Митниці проведено інвентаризацію, за результатами якої виявлено нестачу Майна, що зафіксовано в протоколі інвентаризаційної комісії від 23.11.2018 р. та інвентаризаційному описі від 19.11.2018 р.

Договір, акт прийому-передачі та інвентаризаційний опис підписано уповноваженими представниками, скріплено печатками контрагентів.

З метою визначення розміру збитків Митницею укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю ,,АКТИВ ІНВЕСТМЕНТС договір про надання послуг з проведення незалежної оцінки майна від 10.12.2018 р. № 195/2018, на виконання якого кваліфікованими оцінювачами оформлено рецензований у подальшому звіт про незалежну оцінку майна, де вартість втраченого майна, переданого на зберігання, оцінено в сумі 36112,00 грн.

Вказуючи на необхідність компенсувати 36112,00 грн збитків та витрат Митниці, пов`язаних із проведенням незалежної оцінки майна, у розмірі 900,00 грн, Поклажодавець звернувся спочатку до Зберігача з претензією від 23.01.2019 р. № 396/10/15-70-10, а пізніше до господарського суду з позовом у рамках провадження у даній справі.

Згідно із приписами ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ч.ч.1 та 4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Ідентичне положення міститься в ч.7 ст.180 ГК України, за змістом якої строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору... Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Згідно ч.1 ст.936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч.1 ст.938 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

За правилами ч.1 ст.942 ЦК України зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Статтею 948 ЦК України визначено, що поклажодавець зобов`язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Господарський суд, проаналізувавши наведені норми матеріального права в контексті спірних правовідносин, вказує на відсутність у Поклажодавця права на притягнення Зберігача до відповідальність за незбереження Майна, оскільки станом на день проведення інвентаризації, тобто на 19.11.2018 р., у Зберігача вже не було обов`язку забезпечити схоронність Майна.

Такий висновок суду зумовлений тим, що:

- згідно п.11.6.1 Договору чинність правочину припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено;

- 31.12.2017 р. закінчився встановлений п.11.1 Договору строк дії угоди, протягом якого за правилами ч.7 ст.180 ГК України та ч.1 ст.631 ЦК України сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки за Договором;

- після 31.12.2017 р. на підставі ст.948 ЦК України Поклажодавець повинен був забрати Майно від Зберігача, проте не цікавився ним до 19.11.2018 р., тобто протягом майже одинадцяти місяців з моменту припинення дії Договору, будь-які кошти за зберігання після 31.12.2017 р. Поклажодавець Зберігачу не сплачував, що підтвердив у судовому засіданні 27.08.2019 р. представник Митниці;

- за змістом домовленості, закріпленої в п.11.2 Договору, після закінчення строку Договору Зберігач зобов`язаний забезпечити зберігання товару до вирішення Поклажодавцем питання щодо подальшого місця його зберігання та несе відповідальність за збереження товару до моменту його прийняття Поклажодавцем лише у разі відмови Зберігача від продовження дії Договору або ігнорування надісланих Поклажодавцем додаткових угод. При цьому матеріали справи не містять доказів того, що після 31.12.2017 р. Митниця направляла додаткові угоди з метою продовження строку дії Договору, а ТОВ ,,Влакар ігнорувало їх або відмовлялось підписувати.

Пунктом 1 ч.1 ст.951 ЦК України передбачено, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі у розмірі її вартості.

Згідно ст.224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч.1 ст.225 ГК України збитками, зокрема є: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для притягнення особи до господарсько-правової відповідальності у вигляді відшкодування завданих збитків потрібна наявність складу відповідного господарського правопорушення, в т.ч.: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів відповідальність не настає.

Підсумовуючи зазначене, суд вказує, що в даному випадку в діяннях ТОВ ,,Влакар відсутній елемент складу господарського правопорушення у вигляді протиправної поведінки шляхом незабезпечення схоронності Майна, адже з наведених вище мотивів зобов`язання Зберігача за Договором припинились 31.12.2017 р., з огляду на що у задоволенні позову слід відмовити.

Не приймаються до уваги доводи позивача про те, що всупереч п.п.6.3.4, 6.3.6, 6.3.10, 6.3.20 Договору відповідачем не забезпечено зберігання товару, не повернуто його на першу вимогу Поклажодавця, не складено акт про псування товару, т.я. перелічені зобов`язання Зберігача існували лише впродовж дії угоди та припинились одночасно із закінченням строку її чинності. Також суд не враховує посилання представника Митниці на п.11.1 Договору, який після дати містить фразу ,,та в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань по Договору (повна оплата, забезпечення доступу тощо), тому що таке положення угоди передбачає виконання обов`язків по Договору, які за відсутності окремого застереження після закінчення строку його дії виникати не можуть.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на відмову у позові сплачений за подачу останнього судовий збір покладається на Митницю.

Керуючись ст.ст.129,232,233,238,240,241 ГПК України, вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 30 серпня 2019 р.

Суддя Л.В. Лічман