ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2019 рокуСправа № 912/2140/19
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Макаренко Т.В. за участю секретаря судового засідання Кравченко О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу №912/2140/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Боненкамп", 08114, Київська обл., Києво-Святошинський район, село Стоянка, вулиця 21 км Житомирського шосе

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Автоштамп" 28000, Кіровоградська обл., місто Олександрія, провулок Бориса Йогансона будинок 1

про стягнення 35 059, 19 грн.

Представники учасників судового процесу:

від позивача - участі не брали

від відповідача - участі не брали.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Боненкамп" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Автоштамп" про стягнення 35 059,19 грн, з яких: пеня - 16 914,85 грн; проценти за користування грошовими коштами - 4 411,30 грн; інфляційні втрати - 2 384,09 грн; штраф - 9 438,80 грн; 3% річних - 1 910, 15 грн, з покладенням витрат по сплаті судового збору на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод Автоштамп" неналежно виконав умов договору поставки від 02.03.2018 № КIV-18-164 в частині своєчасної та повної оплати поставленого товару.

Ухвалою від 24.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №912/2140/19 за правилами спрощеного позовного провадження, судовий розгляд призначено на 19.08.2019 о 14:00 год., встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.

Позивачем та відповідачем участь повноважних представників в судовому засідання не забезпечено, хоча вони належним чином повідомлені про місце, дату та час засідання суду.

Стаття 202 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте, він не повідомив про причин неявки або така неявка є повторною.

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, про наявність поважних причин неподання відзиву у встановлений в ухвалі про відкриття провадження строк суд не повідомив. Враховуючи, що про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином, суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати всі витребувані та додаткові документи, в т. ч. заперечення проти позову, які мають значення для розгляду справи по суті.

Відповідно до приписів ст. 251 Господарського процесуального кодексу України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Згідно ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Нормою ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи викладене, а також те, що матеріали справи містять достатньо документів для його вирішення по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін.

В судовому засіданні 19.08.2019 господарським судом досліджено докази у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Боненкамп" (надалі - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод автоштамп" (надалі - Покупець) укладено Договір поставки №КІV-18-164-Р, відповідно до пункту 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця шини, диски, колеса та комплектуючі до них для сільськогосподарської техніки, спецтехніки і мототехніки (надалі - Товар), окремими партіями, відповідно до замовлення Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та своєчасно оплатити Товар на умовах визначених у цьому договорі.

Істотними умовами Договору є: кількість, асортимент, ціна, умови та місце поставки Товару, які узгоджуються Сторонами шляхом укладення та підписання письмових Додатків (специфікацій), а у разі їх відсутності - рахунках і видаткових накладних, по кожній окремій поставці Товару в рамках цього Договору (пункт 1.2. Договору).

Згідно пункту 3.1. Договору товар повинен бути поставлений Покупцю в термін 3 (трьох) календарних днів з дати зазначеної у видатковій накладній на Товар, якщо інше не передбачено специфікаціями.

Датою поставки (передачі) Товару Постачальником у власність Покупця, є дата зазначена у видатковій накладній на Товар (кожної окремої партії Товару) (пункт 3.2. Договору).

Відповідно до пункту 3.3. Договору Товар вважається поставленим Постачальником та переданим у власність покупця з моменту підписання Покупцем видаткової накладної на Товар, що свідчить про факт отримання Товару, і не потребує підписання між Сторонами цього Договору будь-яких актів приймання-передачі Товару у власність.

Пунктом 3.5. Договору передбачені базові умови поставки згідно до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс" (2010)- ЕХW.

Ціна на Товар встановлюється в національній валюті України - гривнях (з урахуванням податку на додану вартість) і вказується в письмових додатках визначених п.1.2. цього Договору, а у разі їх відсутності - у рахунках і видаткових накладних на кожну окрему партію Товару (пункт 6.1. Договору).

Згідно пункту 7.1. Договору оплата за Товар Покупцем здійснюється у національній валюті України на розрахунковий рахунок Постачальника, вказаний в реквізитах цього Договору, на підставі рахунку, який Постачальник виставляє на кожну партію Товару (відповідно до погоджених специфікацій) та передає його оригінал у момент отримання Товару Покупцем.

Оплата Товару Покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника не пізніше 3 (трьох) календарних днів з дати зазначеної у видатковій накладній на Товар, якщо інше не передбачено додатковими угодами або специфікаціями (пункт 7.2. Договору).

Згідно пункту 11.2. строк дії Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.11.1 цього Договору та закінчується 31.12.2018 року, але до повного виконання зобов`язань Сторонами відповідно до цього Договору. Закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений печатками.

Виконуючи умови Договору, позивач передав відповідачу товар, а саме колесо з шиною в зборі 560/60R22/5 172A8/161D BKT 630 16.00х22.5 10/281/335 А3 ЕТО Silver TR618, кількістю 4 шт., загальною вартістю 94 388,00 грн у т.ч. ПДВ 15 731,33 грн, що підтверджується видатковою накладною №9720 від 02.11.2018 (а.с. 14).

З урахуванням положень п. 7.2. Договору відповідач мав здійснити повний розрахунок за отриманий товар до 05.01.2018 включно.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 14.05.2019 здійснено часткову оплату за прийнятий товар у розмірі 10 000,00 грн, що вбачається з банківської виписки з рахунку позивача (а.с. 17).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором позивач звернувся до Господарського суду Кіровоградської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 134 452,94 грн, з яких 84 388,00 основний борг, 16 914,85 грн пеня, 18 51051 грн проценти за користування грошовими коштами, 5 200,78 грн інфляційні втрати, 9 438,80 грн штраф.

18.06.2019 Господарським судом Кіровоградської області видано судовий наказ (справа №912/1633/19), відповідно до якого стягнуто з відповідача: 84 388,00 грн основної заборгованості, 18 510,51 грн процентів за користування грошовими коштами, 5 200,78 грн інфляційних втрат, а також стягнуто 192,10 грн судового збору.

Судовий наказ набрав законної сили 10.07.2019.

Крім того, ухвалою від 18.06.2019р., господарський суд відмовив Товариству з обмеженою відповідальністю "Боненкамп" у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Автоштамп" 16 914,85 грн пені та 9 438,80 грн штрафу з огляду на те, що такі вимоги заявника у справі №912/1633/19 не являлись вимогами в розумінні ч. 1 ст. 148 ГПК України. У вказаній ухвалі суду зазначено, що вимоги про сплату пені хоча й має грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов`язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов`язань (п. 1.14 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013).

У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості та для захисту своїх порушених прав та інтересів позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою у даній справі № 912/2140/19 про стягнення пені у розмірі 16 914, 85 грн; процентів за користування грошовими коштами у розмірі 4 411, 30 грн; інфляційних втрат у розмірі 2 384, 09 грн; штрафу у розмірі 9 438,80 грн та 3% річних у розмірі 1 910, 15 грн.

При розгляді спору господарський суд виходить з наступного.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки. Відповідно, до правовідносин, що виникли між сторонами на підставі даного договору, слід застосовувати положення законодавства, що регулюють правовідносини поставки.

У відповідності до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених вказаним Кодексом.

За правилами статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Правовідносини купівлі-продажу регулюються главою 54 Цивільного кодексу України.

Так, у відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується поставка відповідачеві товару на загальну суму 94 388,00 грн. Вказана сума оплачена відповідачем частково у розмірі 10 000,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, господарський суд дійшов висновку, що обов`язок позивача перед відповідачем по поставці товару виконано, що не заперечується відповідачем. Відповідачем також не заперечується факту прийняття товару, що підтверджується видатковою накладною. Судом також встановлено, що строк виконання зобов`язання є таким, що настав.

У силу ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання здійснюється шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій та іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Так, пунктом 9.5 Договору передбачено, що при прострочені оплати Товару Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику суму боргу з урахуванням пені, нарахованої на суму заборгованості, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості простроченої оплати за кожен день її прострочення.

Згідно пункту 9.6. Договору у випадку прострочення оплати Товару згідно умов Договору протягом більше, ніж 10 (десять) календарних днів, Покупець також сплачує на користь Постачальника відсотки за користування коштами які повинні бути йому перераховані у розмірі 36% річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати без обмеження строків її нарахування та звернення до суду за її стягненням, а також штраф у розмірі 10 (десять) відсотків від суми простроченої заборгованості.

За змістом частини 2 статті 217 Господарського кодексу України вбачається, що одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які в силу частини 1 статті 230 Господарського суду України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Пеня як вид забезпечення виконання зобов`язання та її розмір визначена частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України, частиною 6 статті 231 та частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України. Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України.

При цьому, в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із принципом свободи договору, встановленим статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а в силу статей 217, 230 Господарського кодексу України штраф та пеня визначені як види штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Відтак, в межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Така правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі №20/246-08 та від 27.04.2012 у справі №06/5026/1052/2011 та у Постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17 та від 22.03.2018 у справі №911/1351/17 у подібних (господарських) правовідносинах. Суд не вбачає підстав для відступлення від зазначеної усталеної судової практики при розгляді даної справи.

Оскільки фактичні обставини справи свідчать про порушення відповідачем умов договору щодо оплати товару, наявні достатні правові підстави для стягнення з відповідача передбаченої пунктами 9.5 та 9.6 Договору неустойки.

Господарський суд перевірив розрахунок пені наданий позивачем (а.с. 25) та дійшов висновку, що останнім правомірно нараховано відповідачу пеню в розмірі 16 914,85 грн за період з 06.11.2018 по 06.05.2019. Крім того, з урахуванням п. 9.6 Договору, позивачем правомірно нараховано відповідачу 9 438,80 грн штрафу. Отже вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню.

За приписами статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Судом встановлено, що згідно пункту 9.6. Договору у випадку прострочення оплати Товару згідно умов Договору протягом більше, ніж 10 (десять) календарних днів, Покупець також сплачує на користь Постачальника, зокрема, відсотки за користування коштами які повинні бути йому перераховані у розмірі 36% річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати без обмеження строків її нарахування та звернення до суду за її стягненням.

Згідно обґрунтованого розрахунку позивача відсотків за користування грошовими коштами (а.с. 25 з звороту) останнім нараховано 4 411,30 грн, за період з 25.05.2019 по 16.07.2019.

Врахувавши наведені правові норми, перевіривши правильність розрахунків заявленої до стягнення суми, суд встановив правильність розрахунків, здійснених позивачем, а тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 4 411,30 грн - 36 процентів річних за користування грошовими коштами.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень статей 524, 533, 625 Цивільного кодексу України, грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником, зокрема, процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї. Період нарахування вказаних платежів законодавством не обмежений та здійснюється протягом всього часу існування прострочки виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до пунктів 6.1. та 6.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України). Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

Як вбачається з розрахунку позивача (а.с. 25, 26) останнім нараховано 1 910,15 грн 3 % річних за період з 06.11.2018 по 16.07.2019 та 2 384,00 грн інфляційних втрат за період з березня 2019 по травень 2019.

Перевіривши правильність розрахунків заявлених до стягнення сум, суд встановив правильність розрахунків, здійснених позивачем, а тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 2 384,09 грн інфляційних втрат та 1 910,15 грн 3% річних.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Боненкамп" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Автоштамп" заборгованості у розмірі 35 059,19 грн, з яких 16 914,85 грн пеня, 4 411,30 грн проценти за користування грошовими коштами, 2 384,09 грн інфляційні втрати, 9 438,80 грн штраф та 1910,15 грн 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Автоштамп" (28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, провулок Бориса Йогансона, буд. 1, ідентифікаційний код 33423425) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Боненкамп" (08114, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Стоянка, вулиця 21 км Житомирського шосе, ідентифікаційний код 37757186) заборгованість в розмірі 35 059,19 грн, з яких: 16 914,85 грн пеня, 4 411,30 грн проценти за користування грошовими коштами, 2 384,09 грн інфляційні втрати, 9 438,80 грн штраф, 1 910,15 грн 3% річних , а також 1 921,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Кіровоградської області.

Копії рішення вручити або направити рекомендованим листом з повідомленням про вручення позивачеві (08114, Київська обл., Києво-Святошинський район, село Стоянка, вулиця 21 км Житомирського шосе) та відповідачеві (28000, Кіровоградська обл., місто Олександрія, провулок Бориса Йогансона, будинок 1).

Повне рішення складено 19.08.2019

Суддя Т. В. Макаренко

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості надавати інформацію про веб-адресу судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, одночасно з врученням (надсиланням/видачі) копії повного або скороченого такого рішення до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.