РІШЕННЯ

Іменем України

15 серпня 2019 року м. Чернігівсправа № 927/408/19
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Дубини О.М.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Захід Агробізнес»,

, вул. Князя Володимира, 75, м. Рівне, 33013

Відповідач: Фермерське господарство «Північ Агро»,

, вул. Польова, 3-Б, с. Вертіївка, Ніжинський район, Чернігівська область, 16624

Предмет спору: про стягнення 1833413,97 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Федоровська І. О., довіреність № 43 від 18.06.2019, адвокат;

від відповідача: Стріла В. М., ордер на надання правової допомоги від 08.08.2019, адвокат,

У судовому засіданні на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Захід Агробізнес» подало позов до Фермерського господарства «Північ Агро», у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 1833413,97 грн, з яких 1396136,40 грн заборгованості за поставлений товар, 139613,64 грн 10% річних, 227857,11 грн пені та 69806,82 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки засобів захисту рослин №385-ЗЗР-К1-18 від 11.05.2018.

Відповідач проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що відповідно до специфікацій позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1696136,40 грн. У свою чергу, відповідач згідно з платіжними дорученнями №1064 від 03.01.2019 на суму 300000,00 грн та №1378 від 23.05.2019 на суму 496136,40 грн сплатив позивачу кошти у загальному розмірі 796136,40 грн. Відповідач вказав, що з урахуванням вказаних оплат сума боргу за поставлений товар становить 900000,00 грн, а отже зазначена в позовній заяві сума основного боргу не відповідає дійсності.

Також відповідач вважає, що позивач неправильно нарахував штрафні санкції, оскільки кінцевою датою розрахунку за специфікаціями є 01.12.2018, а враховуючи те, що 01.12.2018 та 02.12.2018 є вихідними днями, нарахування штрафних санкцій необхідно проводити з 04.12.2018.

Ухвалою суду від 24.05.2019 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 19.06.2019 та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами.

Відповідно до поштового повідомлення про вручення ухвалу суду від 24.05.2019 відповідач отримав 28.05.2019.

Отже, останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 12.06.2019.

07.06.2019, тобто у встановлений судом строк, відповідач направив до суду та позивачу відзив на позовну заяву з доданими до нього документами.

У підготовчому засіданні 19.06.2019 суд долучив до матеріалів справи наданий відповідачем відзив на позовну заяву з доданими до нього документами, оскільки він поданий у порядку та строк, встановлені Господарським процесуальним кодексом України та судом, а тому спір вирішується з їх урахуванням.

Враховуючи те, що відповідач заявив про намір укласти мирову угоду з позивачем та неможливість з`ясування усіх питань, визначених ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, суд у підготовчому засіданні 19.06.2019 постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 16.07.2019.

У зв`язку з перебуванням судді Шморгуна В. В. у відпустці, судове засідання, призначене на 16.07.2019, не відбулось.

Ухвалою суду від 22.07.2019 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, підготовче засідання призначено на 06.08.2019 та викликано у судове засідання позивача та відповідача.

Ухвалою суду від 06.08.2019 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 15.08.2019 та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, а саме: позивачу - триденний строк з моменту отримання ухвали для подання до суду та відповідачу відповіді на відзив з доданими до неї документами та відповідачу - триденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду та позивачу заперечень з доданими до них документами.

Відповіді на відзив та заперечень у встановлений судом строк до суду не надійшло.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 15.08.2019 представник відповідача подала клопотання, у якому просить зменшити розмір штрафних санкцій (пені), що підлягає стягненню з ФГ «Північ Агро», на 90%.

До клопотання додані платіжне доручення №1667 від 13.08.2019 про сплату заборгованості у розмірі 900000,00 грн, копії фінансових звітів ФГ «Північ Агро» від 01.04.2019, від 01.07.2019, копії договору оренди транспортних засобів №01-07/1 від 01.07.2019 з додатком №1 до нього, копії актів приймання-передачі до договору оренди від 01.07.2019, копію договору поставки товарів №41/01-19 від 24.01.2019, копію акту приймання-передачі №1402 від 12.08.2019, копію товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №1403 від 12.08.2019, копію договору поставки №1133/19/5 від 18.07.2018 з додатком до нього, копії видаткової накладної №56601 від 28.05.2019 та товарно-транспортної накладної від 28.05.2019.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

За положенням частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій є письмовою заявою по суті справи, направленою на часткову відмову у позові з підстав, визначених нормами матеріального права, і має бути надане у строк, встановлений для подання відзиву або міститись у ньому.

У судовому засіданні представник відповідача зазначила, що вказане клопотання не могло бути подане раніше, оскільки передумовою для його подання слугувала сплата ФГ «Північ Агро» залишку суми основного боргу у розмірі 900000,00 грн, яка відбулась лише 13.08.2019, що підтверджується доданим до клопотання платіжним дорученням №1667 від 13.08.2019.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи те, що подане відповідачем клопотання про зменшення штрафних санкцій обґрунтовано, зокрема, сплатою усієї суми основної заборгованості, а така сплата відбулась 13.08.2019, суд у судовому засіданні 15.08.2019 визнав поважними причини його неподання у встановлений строк та прийняв вказане клопотання до розгляду.

За приписами ч. 9 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Такий обов`язок особи направлений, насамперед, на забезпечення процесуальних прав інших учасників з метою надання їм можливості завчасно підготуватись та надати свої аргументи і заперечення як щодо обставин справи, на підтвердження яких і надаються певні докази, так і щодо оцінки таких доказів безпосередньо.

Недотримання такого порядку ставить іншого учасника у завідомо невигідне становище і порушує принцип «справедливої рівноваги між сторонами».

Системний аналіз наведених правових норм у поєднанні із наведеними у ст. 13, 14 ГПК України принципах диспозитивності і змагальності сторін свідчить про настання для учасника справи таких негативних наслідків, як неврахування судом при вирішенні спору поданих доказів у разі недотримання останнім без поважних на те причин встановленого законом порядку їх подання, і ризик настання цих негативних наслідків нормами ГПК України покладається саме на таких учасників.

У свою чергу, прийняття судом до розгляду доказів, які не направлені іншим учасникам справи без поважних на те причин, а лише через неналежну підготовку сторони щодо судового розгляду справи, порушує наведені норми Господарського процесуального кодексу України та унеможливлює дотримання принципу рівності учасників справи і неупередженості суду.

Доказів направлення позивачу доданих до клопотання документів відповідачем суду не надано.

У судовому засіданні представник позивача зазначив, що платіжне доручення №1667 від 13.08.2019 є у наявності у позивача, а інші документи, додані до клопотання, відсутні.

Враховуючи вищевикладене, у судовому засіданні 15.08.2019 суд долучив до матеріалів справи додані відповідачем до клопотання документи, але у зв`язку з порушенням відповідачем вимог ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв до розгляду лише платіжне доручення №1667 від 13.08.2019, інші документи суд не прийняв до розгляду, а відтак спір вирішується без їх урахування.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановив суд, 11.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Захід Агробізнес» (далі - Постачальник) та Фермерським господарством «Північ Агро» (далі - Покупець) було укладено договір поставки засобів захисту рослин №385-ЗЗР-К1-18 (далі Договір) (а.с. 12-14).

Відповідно до п. 1.1 Договору за цим Договором Постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлений строк Покупцеві засоби захисту рослин та іншу продукцію (надалі товар), а Покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з п. 2.1 Договору загальна кількість та асортимент товару, що підлягає поставці, його часткове співвідношення, упаковка та маркування, строк поставки й інші умови визначаються специфікаціями (додатками до цього Договору), які є невід`ємною частиною цього Договору.

За умовами п. 4.1, 4.2, 4.3 Договору ціна товару та загальна вартість Товару вказується в специфікаціях. Покупець оплачує товар у строки, зазначені у специфікаціях. Оплата товару здійснюється Покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів у національній валюті платіжним дорученням на зазначений в кінці тексту Договору розрахунковий рахунок Постачальника. Оплата товару здійснюється з урахуванням положень п. 4.4 даного Договору.

У п. 4.4 Договору сторони домовились визначати еквівалент ціни та загальної вартості товару в іноземній валюті (в доларах США). Еквівалент ціни товару в доларах США визначається шляхом ділення ціни товару згідно специфікацій в гривнях на курс продажу долара США на Міжбанківському валютному ринку України (МВРУ) до української гривні на дату, що передує даті укладання (підписання) сторонами відповідної специфікації. Сторони погодились, що сума в гривнях, яку Покупець повинен сплатити Постачальнику як оплату вартості товару, що поставлений на умовах товарного кредиту (авансу та післяоплати), визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості товару в доларах США на курс продажу долара США на міжбанківському валютному ринку до української гривні, на дату, що передує даті здійснення такої оплати.

При цьому курс продажу долара США на МВРУ визначається виходячи із середнього курсу продажу долара США, опублікованого на сайті: http://finance.ua/ua/currency/#interbank.

Положення цього пункту 4.4 застосовуються при збільшенні курсу продажу долара США на МВРУ до гривні на 1 і більше % (різниця між курсом, що зазначений у специфікації, та курсом, що діє на момент здійснення оплати за товар або на дату відвантаження товару).

Відповідно до п. 6.4.1 Договору у випадку порушення термінів або умов оплати товару Покупець зобов`язаний на вимогу Постачальника сплатити останньому пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожний день прострочення, а також проценти на суму прострочення згідно ст. 625 Цивільного кодексу України у розмірі 10% річних.

Сторони домовились, що стягнення штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов`язань за даним Договором не припиняється строком, визначеним п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, і здійснюється до моменту повного розрахунку, а строк позовної давності щодо стягнення таких санкцій відповідно до положень ст. 259 Цивільного кодексу України продовжується до трьох років (п. 6.5 Договору).

Згідно з п. 6.8 Договору за невиконання чи/або неналежне виконання даного договору Покупець сплачує Постачальнику штраф в розмірі 5% від суми заборгованості.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і є укладеним на строк до 31.12.2018, а щодо невиконаних до цього дня зобов`язань та відповідальності до повного їх виконання (п. 8.5 Договору).

Відповідно до виданої ТОВ «Захід Агробізнес» довіреності від 04.05.2018 право на укладання та підписання договорів купівлі-продажу (поставки) насіння сільськогосподарських культур, засобів захисту рослин, мікродобрив (із проставленням печатки ФОП) від імені Товариства надано Фізичній особі-підприємцю Бензі М. ОСОБА_1 . (а.с. 27).

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1696136,40 грн, що підтверджується видатковими накладними та товарно-транспортними накладними, а саме:

- відповідно до видаткової накладної №1766 від 15.05.2018 та товарно-транспортної накладної №3-1766 від 15.05.2018 (а.с. 19, 23) позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1106523,60 грн. У специфікації №1 від 11.05.2018 зазначені порядок оплати за цей поставлений товар, а саме 100% оплата вартості товару до 01.12.2018, та курс продажу долара США на МВРУ - 26,19, однак вказана специфікація не підписана відповідачем (а.с 15);

- відповідно до видаткової накладної №2574 від 23.07.2018 та товарно-транспортної накладної №3-2754 від 23.07.2018 (а.с. 20, 24) позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 149520,00 грн. У специфікації №2 від 23.07.2018 зазначені порядок оплати за цей поставлений товар, а саме 100% оплата вартості товару до 01.12.2018, та курс продажу долара США на МВРУ - 26,45 (а.с 16);

- відповідно до видаткової накладної №2815 від 30.07.2018 та товарно-транспортної накладної №3-2815 від 30.07.2018 (а.с. 21, 25) позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 374364,00 грн. У специфікації №3 від 30.07.2018 зазначені порядок оплати за цей поставлений товар, а саме 100% оплата вартості товару до 01.12.2018, та курс продажу долара США на МВРУ - 26,74 (а.с 17);

- відповідно до видаткової накладної №3019 від 06.08.2018 та товарно-транспортної накладної №3-3019 від 06.08.2018 (а.с. 22, 26) позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 65728,80 грн. У специфікації №4 від 06.08.2018 зазначені порядок оплати за цей поставлений товар, а саме 100% оплата вартості товару до 01.12.2018, та курс продажу долара США на МВРУ 27,13 (а.с 18).

Наказом директора ТОВ «Захід Агробізнес» №1-БР від 04.05.2018 менеджеру зі збуту ОСОБА_2 надано дозвіл на підписання первинних документів, а саме видаткових накладних, протоколів коригування цін, актів приймання-передачі товарів, товарно-транспортних накладних (а.с. 31).

Згідно з платіжним дорученням №1064 від 03.01.2019 відповідач перерахував позивачу кошти за Договором у розмірі 300000,00 грн (а. с. 30).

Оскільки станом на дату подання позову 15.05.2019 офіційний курс гривні до долара США не збільшився на 1 і більше %, що підтверджується наданими позивачем скріншотами з сайту http://finance.ua, положення п. 4.4 Договору щодо перерахунку вартості товару не застосовувались, а отже заборгованість відповідача перед позивачем за Договором становила 1396136,40 грн.

На вказану суму заборгованості позивач здійснив нарахування суми пені, штрафу та 10% річних.

Платіжним дорученням №1378 від 23.05.2019, тобто після подання позивачем позову до суду, але до відкриття провадження у справі, відповідач перерахував позивачу кошти за Договором у розмірі 496136,40 грн (а.с. 42).

Крім того, вже після відкриття провадження у справі відповідач згідно з платіжним дорученням №1667 від 13.08.2019 перерахував позивачу кошти за Договором у розмірі 900000,00 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановив суд, позивач на підставі видаткових накладних №1766 від 15.05.2018 на суму 1106523,60 грн, №2754 від 23.07.2018 на суму 149520,00 грн, №2815 від 30.07.2018 на суму 374364,00 грн, №3019 від 06.08.2018 на суму 65728,80 грн поставив відповідачу товар на загальну суму 1696136,40 грн.

Вартість товару та строк оплати відповідно до п. 4.1, 4.2 Договору зазначаються у специфікаціях.

Так, у специфікаціях №1 від 11.05.2018 на суму 1106523,60 грн, що відповідає видатковій накладній №1766 від 15.05.2018; №2 від 23.07.2018 на суму 149520,00 грн, що відповідає видатковій накладній №2754 від 23.07.2018; №3 від 30.07.2018 на суму 374364,00 грн, що відповідає видатковій накладній №2815 від 30.07.2018; №4 від 06.08.2018 на суму 65728,80 грн, що відповідає видатковій накладній №3019 від 06.08.2018 вказано строк оплати за товар 100% вартості товару до 01.12.2018.

Проте специфікація №1 від 11.05.2018 не підписана відповідачем, а отже суд доходить висновку, що строк сплати за товар, поставлений відповідно до видаткової накладної №1766 від 15.05.2018 на суму 1106523,60 грн, не був встановлений у Договорі (специфікації), а відтак відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України обов`язок щодо його сплати виник у відповідача з моменту прийняття ним цього товару, тобто 15.05.2018.

Строк оплати товару за іншими видатковими накладними на суму 589612,80 грн був встановлений у специфікаціях, підписаних сторонами, а саме - до 01.12.2018.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 Цивільного кодексу України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

ОСОБА_3 "до" з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь (постанови Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 803/350/17 та у справі № 815/4720/16, від 13.06.2018 у справі № 815/1298/17, від 14.08.2018 у справі № 803/1387/17, від 28.08.2018 у справі № 814/4170/15, від 08.10.2018 у справі №927/490/18).

За приписами ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Враховуючи те, що останній день строку сплати за товар, поставленого згідно з видатковими накладними №2754 від 23.07.2018 на суму 149520,00 грн, №2815 від 30.07.2018 на суму 374364,00 грн, №3019 від 06.08.2018 на суму 65728,80 грн, 01.12.2018 припадав на вихідний день, тому днем закінчення строку сплати за цими видатковими накладними слід вважати наступний робочий день, тобто 03.12.2018.

Відповідач частково оплатив вартість поставленого йому товару у розмірі 300000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1064 від 03.01.2019, а отже заборгованість відповідача перед позивачем за Договором на момент подання позову до суду становила 1396136,40 грн.

Після подання позивачем позову до суду, але до відкриття провадження у справі, відповідач перерахував позивачу згідно з платіжним дорученням №1378 від 23.05.2019, кошти за Договором у розмірі 496136,40 грн.

Решту суми заборгованості за поставлений товар у розмірі 900000,00 грн відповідач сплатив позивачу згідно з платіжним дорученням №1667 від 13.08.2019, тобто після відкриття провадження у справі.

Отже, на момент винесення судом рішення відповідач повністю сплатив суму заявленої до стягнення суми основної заборгованості за поставлений товар у розмірі 1396136,40 грн.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Предметом даного спору є заборгованість за Договором, щодо якої виник спір.

Оскільки розгляд справи розпочинається лише з відкриття провадження у справі, а не з часу направлення позову до суду, юридичне значення для визначення відсутності спору у призмі ст. 231 Господарського процесуального кодексу України має саме момент постановлення ухвали про відкриття провадження, а не період між надсиланням позовної заяви і відкриттям провадження у справі.

З огляду на те, що відповідач кошти у розмірі 496136,40 грн сплатив до відкриття провадження у справі, суд доходить висновку, що в частині стягнення з відповідача цих коштів суд не може закрити провадження, а лише відмовити у позові.

При цьому, враховуючи, що предмет спору в частині стягнення 900000,00 грн заборгованості, у зв`язку з її оплатою відповідачем, припинив своє існування після відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі у цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Також позивач просить стягнути з відповідача 139613,64 грн 10% річних, 227857,11 грн пені (за період з 01.12.2018 по 15.05.2019) та 69806,82 грн штрафу, нарахованих на суму заборгованості у розмірі 1396136,40 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

У п. 6.4.1 Договору сторони встановили, що у випадку порушення термінів або умов оплати товару Покупець зобов`язаний на вимогу Постачальника сплатити проценти на суму прострочення згідно ст. 625 Цивільного кодексу України у розмірі 10% річних.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17).

Сторони у договорі передбачили господарсько-правову відповідальність за порушення умов Договору у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу.

Так, відповідно до п.п. 6.4.1, 6.8 Договору у випадку порушення термінів або умов оплати товару Покупець зобов`язаний на вимогу Постачальника сплатити останньому пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожний день прострочення; за невиконання чи/або неналежне виконання даного договору Покупець сплачує Постачальнику штраф в розмірі 5% від суми заборгованості.

Сторони домовились, що стягнення штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов`язань за даним Договором не припиняється строком, визначеним п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, і здійснюється до моменту повного розрахунку, а строк позовної давності щодо стягнення таких санкцій відповідно до положень ст. 259 Цивільного кодексу України продовжується до трьох років (п. 6.5 Договору).

Суд, здійснивши перевірку розрахунку штрафу, дійшов висновку про правильне його нарахування відповідно до умов Договору.

Також суд здійснив перерахунок заявлених до стягнення сум 10% річних та пені, внаслідок чого дійшов висновку про неправильне їх нарахування, з огляду на наступне.

Як встановив суд, відповідач повинен бути оплатити вартість отриманого ним товару не пізніше наступних термінів:

- за видатковою накладною №1766 від 15.05.2018 15.05.2018;

- за видатковими накладними №2754 від 23.07.2018, №2815 від 30.07.2018, №3019 від 06.08.2018 03.12.2018.

Отже, нарахування 10% річних та пені за видатковою накладною №1766 від 15.05.2018 повинно відбуватись з 16.05.2018, а за видатковими накладними №2754 від 23.07.2018, №2815 від 30.07.2018, №3019 від 06.08.2018 з 04.12.2018.

При цьому нарахування 10% річних здійснюється з урахуванням кількості днів прострочення виконання зобов`язання. Позивач здійснив розрахунок 10% річних шляхом множення суми боргу на 10%, не врахувавши природу нарахування річних відсотків, тобто безпосередньо кількість таких днів.

За перерахунком суду, з урахуванням визначеного позивачем періоду до 15.05.2019, розмір пені становить 223687,83 грн, а розмір 10% річних 62348,01 грн, а отже є меншим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем.

Разом з тим, відповідач подав клопотання про зменшення штрафних санкцій, у якому просить зменшити розмір штрафних санкцій (пені), що підлягає стягненню з ФГ «Північ Агро», на 90%.

Подане клопотання обґрунтовано тим, що ФГ «Північ Агро» сплатило решту основної заборгованості за поставлений товар у розмірі 900000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1667 від 13.08.2019, а тому відповідач вважає, що виконання основного зобов`язання дозволяє йому звернутись до суду із клопотанням про зменшення штрафних санкцій відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України.

Необхідність зменшення штрафних санкцій відповідач обґрунтував збитковою діяльністю фермерського господарства, а також необхідністю проведення польових робіт, що потребує витрачання значних коштів для закупівлі агрохімічних препаратів, паливно-мастильних матеріалів, насіння тощо. Відповідач вважає, що позивач не надав доказів понесення ним збитків у вигляді 10% річних, а заявлена до стягнення сума штрафу та пені складають майже 50% від суми заборгованості, а отже є значною в порівнянні з заявленою сумою невиконаного зобов`язання.

За змістом ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

При розгляді клопотання про зменшення суми штрафних санкцій суд врахував та оцінив такі обставини:

- повне виконання відповідачем свого зобов`язання з оплати за поставлений товар, а в частині сплати заборгованості у розмірі 496136,40 грн - ще до відкриття провадження у справі;

- розмір суми неустойки (пені та штрафу), яка підлягає стягненню з відповідача, становить близько 21% від загальної заборгованості, що існувала на день подання позову, (хоча і не 50%, як зазначив відповідач), і на думку суду є неспіврозмірним, в той час як неустойка як засіб розумного стимулювання виконання грошового зобов`язання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором;

- відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу інших збитків в результаті дій відповідача.

При цьому суд не враховує доводи відповідача про наявність скрутного фінансового становища, необхідності проведення польових робіт та понесення, пов`язаних з цим витрат, оскільки ці обставини суд вважає необґрунтованими і недоведеними належним чином, у тому числі з огляду на те, що в період з моменту поставки товару і до звернення позивача до суду відповідач вже здійснював збір урожаю (усі ці польові роботи), проте борг свій не сплачував.

За наведених вище обставини, виходячи з принципів справедливості та розумності судового рішення, суд дійшов висновку, що справедливим було б зменшення розміру штрафу та пені, які нараховані на суму 496136,40 грн, сплачену відповідачем до відкриття провадження у справі, на 50%, а відтак клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій підлягає частковому задоволенню. Так, сума, на яку підлягає зменшенню розмір пені, становить 39745,28 грн, а сума, на яку підлягає зменшенню розмір штрафу 12403,41 грн.

Розмір 10% річних, нарахованих відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України та умов Договору на суму заборгованості, зменшенню не підлягає, оскільки такі проценти не є неустойкою у розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України, а сплата 10% річних від простроченої суми є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 Господарського кодексу України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Оскільки відповідач не довів неможливості надання інших заперечень, які не містяться у відзиві на позов, згідно з приписами ч. 4 ст. 165 ГПК України, усні заперечення представника відповідача щодо спірних обставин справи, надані у судових засіданнях, судом до уваги не беруться.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 183942,55 грн пені, 62348,01 грн 10% річних та 57403,41 грн штрафу.

Щодо розподілу судового збору суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

За приписами ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки суд закрив провадження в частині стягнення з відповідача 900000,00 грн основної заборгованості, судовий збір, який підлягав сплаті за цю частину позовних вимог, у розмірі 13500,00 грн (900000,00 грн *15%) підлягає поверненню позивачу.

Однак, з огляду на відсутність в матеріалах справи клопотання позивача про повернення судового збору, підстави для повернення останньому 13500,00 грн судового збору цим рішенням у суду відсутні.

При цьому позивач не позбавлений можливості звернутись до суду з клопотанням про повернення судового збору після прийняття судом рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, судовий збір покладається на відповідача без урахування сплати ним основної заборгованості та зменшення штрафних санкцій, але в частині неправильного нарахування позивачем сум пені та 10% річних пропорційно розміру задоволених цих вимог.

Отже, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача становить 12779,69 грн.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 129, 165, 231, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Закрити провадження у справі в частині стягнення з Фермерського господарства «Північ Агро» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід Агробізнес» 900000,00 грн основної заборгованості за поставлений товар.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Фермерського господарства «Північ Агро» (, вул. Польова, 3-Б, с. Вертіївка, Ніжинський район, Чернігівська область, 16624) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід Агробізнес» (, вул. Князя Володимира, 75, м. Рівне, 33013) 183942,55 грн пені, 62348,01 грн 10% річних, 57403,41 грн штрафу та 12779,69 грн витрат зі сплати судового збору.

4. У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 21.08.2019.

Суддя В.В. Шморгун