ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" серпня 2019 р.

м. Одеса

Справа № 916/1112/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Д’яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Аганін В.Ю.

розглянувши справу №916/1112/19

За позовом: Акціонерного товариства „Одесагаз” (65003, м. Одеса, вул. Одарія,1; )

До відповідача: Комунального підприємства „Теплопостачання м. Одеси” (65029, м.Одеса, вул. Балківська, 1-Б; )

про стягнення 16389446,31 грн.

Представники:

від позивача - Корх Є.В., адвокат за ордером

від відповідача - Клочко С.І., адвокат за довіреністю

Встановив: Акціонерне товариство „Одесагаз” звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального підприємства „Теплопостачання м.Одеси” про стягнення 33448448,95 грн.

Позовні вимоги Акціонерного товариства „Одесагаз” обґрунтовано неналежним виконання з боку відповідача прийнятих на себе зобов’язань за умовами Договору розподілу природного газу №008370/ТМО-23/16 від 31.12.2015р. та направлено на стягнення з Комунального підприємства „Теплопостачання м. Одеси” основного боргу у розмірі 30737794,95 грн., 3% річних у розмірі 166147,29 грн., пені у розмірі 1997820,04грн. та інфляційних у розмірі 546685,85 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.04.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/1112/19. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження Підготовче засідання призначено на "20" травня 2019 р. о 11:30.

11.05.2019р. до господарського суду Одеської області від відповідача надійшов відзив на позовну.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.05.2019р. відкладено підготовче засідання на "12" червня 2019 р. о 14:45. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 12.06.2019р. о 14:45. Запропонувано позивачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати відповідачу відповідь на відзив, оформлену з урахуванням вимог, встановлених ст.166 ГПК України, в строк до 31.05.2019р.

30.05.2019р. до господарського суду Одеської області від позивача надійшло клопотання про зміну найменування позивача.

30.05.2019р. позивачем до господарського суду Одеської області було подано відповідь на відзив.

Під час розгляду справи позивачем було подано до господарського суду Одеської області заяву про зменшення позовних вимог вх. № ГСОО 11816/19, у якій позивач просив суд стягнути з з Комунального підприємства „Теплопостачання м. Одеси” основний борг у розмірі 14524272,49 грн., 3% річних у розмірі 235513,50 грн., пеню у розмірі 2508293,02грн. та інфляційні витрати у розмірі 1059984,41 грн.

У судовому засіданні, яке відбулось 12.06.2019р., судом в порядку ч.5 ст 233 ГПК України оголошено протокольну ухвалу, якою змінено найменування позивача Публічне акціонерне товариство "Одесагаз" на Акціонерне товариство "Одесагаз" та оголошено перерву по справі до 14.06.2019р. о 10:30.

13.06.2019р. до господарського суду Одеської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву про зменшення позовних вимог до позову про стягнення основного боргу, 3% річних, пені та інфляційних витрат за Договором розподілу природного газу від 31.12.2015р. №008370/ТМО/-23/16.

14.06.2019р. до господарського суду Одеської області представником позивача було надано клопотання про повернення судового збору, у якому Акціонерне товариство „Одесагаз” просило суд повернути частину судового збору у розмірі 226805,77 грн., сплаченого на підставі платіжного доручення №54535 від 16.04.2019р., у зв’язку із зменшенням розміру позовних вимог.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.06.2019р. повернуто з Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства „Одесагаз” суму надлишково сплаченого судового збору у розмірі 226805 грн. 77 коп., сплаченого за подання позовної заяви до суду, на підставі платіжного доручення №54535 від 16 квітня 2019р. оригінал якого містить в матеріалах справи.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.06.2019р. продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі №916/1112/19 на 30 днів до 23.07.2019р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.06.2019р. закрито підготовче провадження у справі № 916/1112/19. Призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на "05" серпня 2019 р. о 11:00. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 05.08.2019р. о 11:00.

05.08.2019р. позивачем було подано до господарського суду Одеської області заяву про зменшення позовних вимог вх. № ГСОО 15470/19, у якій позивач просив суд стягнути з Комунального підприємства „Теплопостачання м. Одеси” основний борг у розмірі 11943653,49 грн., 3% річних у розмірі 300485,33 грн., пеню у розмірі 3585560,31 грн. та інфляційні витрати у розмірі 987363,04 грн.

05.08.2019р. до господарського суду Одеської області представником позивача було надано клопотання про повернення судового збору, у якому Акціонерне товариство „Одесагаз” просить суд повернути частину судового збору у розмірі 22665,02 грн., сплаченого на підставі платіжного доручення №54535 від 16.04.2019р., у зв’язку із зменшенням розміру позовних вимог.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 06.08.2019р. повернуто з Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства „Одесагаз” суму надлишково сплаченого судового збору у розмірі 22665 грн. 02 коп. , сплаченого за подання позовної заяви до суду, на підставі платіжного доручення №54535 від 16 квітня 2019р., оригінал якого містить в матеріалах справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 216 ГПК України, в судовому засіданні 05.08.2019р. було оголошено перерву у справі до 19.08.2019р. о 12:15.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.08.2019р. повідомлено відповідача у справі №916/1112/19 - Комунальне підприємство „Теплопостачання м. Одеси” про судове засідання, яке відбудеться "19" серпня 2019 р. о 12:15.

19.08.2019р. до господарського суду Одеської області представником позивача було подано заяву про надання доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 216 ГПК України, в судовому засіданні 19.08.2019р. було оголошено перерву у справі до 21.08.2019р. о 13:45.

21.08.2019р. позивачем було подано до господарського суду Одеської області заяву про зменшення позовних вимог вх. № ГСОО 15470/19, у якій позивач просить суд стягнути з Комунального підприємства „Теплопостачання м. Одеси” основний борг у розмірі 11516037,63 грн., 3% річних у розмірі 300485,33 грн., пеню у розмірі 3585560,31грн. та інфляційні витрати у розмірі 987363,04 грн.

21.08.2019р. до господарського суду Одеської області представником позивача було надано клопотання про повернення судового збору, у якому Акціонерне товариство „Одесагаз” просить суд повернути частину судового збору у розмірі 6414,24 грн., сплаченого на підставі платіжного доручення №54535 від 16.04.2019р., у зв’язку із зменшенням розміру позовних вимог.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21.08.2019р. повернуто з Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства „Одесагаз” суму надлишково сплаченого судового збору у розмірі 6414 грн. 24 коп., сплаченого за подання позовної заяви до суду, на підставі платіжного доручення №54535 від 16 квітня 2019р., оригінал якого містить в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив.

04 січня 2016 року Комунальним підприємством "Теплопостачання міста Одеси" (далі - Споживач) було підписано заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (ПАТ "ОДЕСАГАЗ" – Оператор ГРМ), згідно якої Комунальне підприємство "Теплопостачання міста Одеси" приєдналось до умов Типового договору розподілу природного газу №008370/ТМО-23/16 від 31.12.2015р., затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. № 2498.

Позивач у справі зазначає, що підписанням заяви-приєднання Комунальне підприємство "Теплопостачання міста Одеси" (Споживач) та Публічне акціонерне товариство "ОДЕСАГАЗ" (Оператор ГРМ) фактично було укладено Договір розподілу природного газу №008370/ТМО-23/16 від 31.12.2015р., який є договором приєднання, що був укладений з урахуванням ст.ст.633,634,641, 642 Цивільного кодексу України не невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної Споживачем заяви- приєднання за формою, наведеною у додатку 2 до цього договору.

Відповідно до п.п. 1.1 – 1.4 Договору розподілу природного газу №№008370/ТМО-23/16 від 31.12.2015р., цей Типовий договір розподілу природного газу (далі – Договір) є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об’єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України „Про ринок природного газу” і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2494 ( далі – Кодекс газорозподільних систем).

Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633,634,641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Відповідно до п. 2.1 Договору, Оператор ГРМ зобов’язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов’язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Умовами 6.1 Договору передбачено, що оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

В пункті 6.2 Договору зазначено, що тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов’язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення.

Відповідно до п. 6.3 Договору, розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Згідно до п. 6.4 Договору передбачено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок Оператора ГРМ. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок Оператора ГРМ.

Згідно з п. 6.5 Договору, у разі виникнення у Споживача заборгованості за цим Договором, сторони можуть укласти графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до цього Договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості.

У разі відсутності графіка погашення заборгованості Оператор ГРМ має право грошові кошти, отримані від Споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості Споживача відповідно до черговості її виникнення.

Укладення сторонами та дотримання Споживачем узгодженого графіка погашення заборгованості не звільняє Споживача від виконання поточних зобов’язань за цим Договором. У разі відсутності графіка погашення заборгованості або його недотримання чи несплати поточних платежів Оператор ГРМ має право у порядку, визначеному цим Договором, припинити або обмежити розподіл (споживання) природного газу на об’єкт Споживача до повного погашення заборгованості.

Позивач зазначає, що виконав свої зобов’язання за укладеним договором з відповідачем шляхом забезпечення передачі споживачу об’ємів (обсягів) природного газу, а саме: грудня 2018р. – 34378149 куб.м., у січні 2019р. 38546299 куб.м., у лютому 2019р. – 31169850 куб.м., у березні 24886936 куб.м.

Позивач зазначає, що у зв'язку з неналежним виконанням умов Договору, відповідач не здійснював своєчасну оплату за використаний природний газ, що призвело до заборгованості, яка станом на 21.08.2019р. становить грошову суму у розмірі 11516037,63грн.

Відповідно до п. 8.2. Договору, у разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної обліковою ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пені, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У зв’язку з неналежним виконання з боку відповідача договірних зобов’язань, позивачем було здійснено нарахування пені у розмірі 3585560,31 грн., 3% річних – 300485,33грн., інфляційних витрат – 987363,04 грн.

Позовні вимоги позивача у справі - Публічного акціонерного товариства „ОДЕСАГАЗ” обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача – Комунального підприємства „Теплопостачання міста Одеси” прийнятих на себе зобов’язань за умовами укладеного Договору розподілу природного газу №008370/ТМО-23/16 від 31.12.2015р. та направлено на стягнення заборгованості у загальному розмірі 16389446,31 грн.

Відповідачем – Комунальним підприємством „Теплопостачання міста Одеси” було зазначено суду наступне.

Надаючи заперечення проти заявлених вимоги позивача, відповідачем було зазначено суду, що даний договір був укладений шляхом публічної оферти позивача про приєднання до типового договору розподілу природного газу та підписання відповідачем заяви-приєднання від 30.12.2015 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим).

Тобто, як зазначає відповідач, чинним законодавством України встановлені правові підстави надання та отримання послуг з розподілу природного газу, оператором ГРМ (позивачем) замовнику (відповідачу), виключно, на умовах типового договору розподілу природного газу, затвердженого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, при цьому суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту, а у споживача (відповідача) відсутня можливість отримувати послугу альтернативним шляхом.

Крім того, хоча згідно із Статутом відповідач є комерційною організацією, але основним видом діяльності відповідача за кодом КВЕЛ 35.30. є постачання пари. гарячої води та кондиційованого повітря, що значно звужує можливість відповідача здійснювати іншу господарську діяльність, яка би приносила відповідачу будь-який додатковий прибуток, який, у свою чергу, дозволив би вчасно розраховуватися з кредиторами. Проте відповідач додає максимальних зусиль щоб як найбільш повно та скоріше здійснити погашення заборгованості.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217 „Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов’язки” НКРЕКП постановами від 29.01.2016 №125, від 29.02.2016 № 268, від 10.03.2016 № 298 визначила нормативи перерахування коштів позивачу, що надходять відповідачу як плата. Дані постанови є чинними та підлягають застосуванню до спірних відносин сторін. Згідно з цими нормативами позивачу перераховувались кошти в оплату послуг за договором.

Так, зі свого боку відповідач здійснив усі залежні від нього заходи для дотримання вимог чинного законодавства щодо проведення розрахунків в частині оплати вартості природного газу - на рахунок постачальника із спеціальними обов'язками, послуг з розподілу природного газу - на оператора газорозподільної системи. Відповідач дотримувався нормативів перерахування коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання.

Комунальне підприємство „Теплопостачання м. Одеси” є соціально необхідним теплопостачальним підприємством, яке надає послуги теплопостачання міста Одеси та гарячого водовідведення близько 95% міста Одеси та на сьогодні знаходиться на межі банкрутства.

Основним фактором важкого фінансового стану підприємства є: економічно необґрунтовані тарифи на теплову енергію та послуги теплопостачання, які відшкодовують менш ніж 80% фактичної собівартості; несвоєчасне відшкодування різниці в тарифах для населення та відсутність механізму погашення різниці в тарифах для споживачів бюджетної та промислової сфери; внаслідок дії Постанови Кабінету міністрів від 18.07.2014 № 217 „Про затвердження порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання для розрахунків з гарантованим постачальником природного газ”, з рахунку Комунального підприємства „Теплопостачання міста Одеси” щоденно списується на користь НАК „Нафтогаз України”, ПАТ „Одеська ТЕЦ”, ПАТ „Одесагаз” та ПАТ „Укртрансгаз” близько 85 % надходжень від споживачів теплової енергії, у зв’язку з чим підприємство залишається без оборотних коштів та можливості здійснити виплату заробітної плати, оплату обов’язкових платежів до бюджету за спожиту електроенергію, водопостачання та водовідведення та всі інші платежі для забезпечення технологічного процесу, особливо в між опалювальний період.

Відповідачем було зазначено, шо він визнає свій обов’язок своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість розподіленого природного газу та суцільна збитковість за даними фінансових показників підприємства за останні роки утруднює належне виконання своїх обов’язків, що підтверджується балансом (Звіт про фінансовий стан) на 31 березня 2019 року, Звітом про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за перший квартал 2019 року, які підтверджують збиток відповідача станом на 1-й квартал 2019 року у розмірі 239582000,00 грн., у порівнянні із 1-м кварталом 2018 року у розмірі 27665000,00 грн. збитків. Наведене підтверджує системну збитковість підприємства (відповідача) з незалежних від нього причин.

На сьогодні склалась така ситуація, що Законом встановлено укладання договору розподілу природного газу, шляхом приєднання до типового договору на умовах, затверджених НКРЕКП. Типовим договором передбачений порядок розрахунків оплати вартості послуг з розподілу природного газу на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунку оператора ГРМ (Позивача).

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Разом з тим, чинним законодавством України, встановлений порядок розрахунків, незалежний від волі споживача (відповідача), шляхом щоденного автоматичного списання коштів на виконання умов цього договору, у фіксованому відсотковому відношенні. Встановлення вищевказаного порядку виключає можливість альтернативного здійснення розрахунків, що в свою чергу позбавляє можливості відповідача за соєю волею виконувати зобов’язання за договором в повному обсязі, використовуючи усі наявні рахунки підприємства. Не зважаючи на це, позивачем жодного разу не припинено розподіл природного газу, а систематичне звернення до суду за стягненням сум боргу та штрафних санкцій призводить до надмірного збагачення кредитора (позивача). Відповідно до чинного законодавства України, наявність вини є обов’язковим чинником порушення господарського зобов’язання.

Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов’язання, неустойка перетворюється на непомірний тягар для відповідача (споживача), тому що при фактичному стягненні з відповідача у першу чергу кредитором погашаються штрафні санкції, а не основний борг. Це приводить до того, що основний борг відповідача (боржника) перед позивачем (кредитором) взагалі може бути не погашений, що не відповідає інтересам ані відповідача, ані позивача. Крім того, враховуючи спосіб, в який відповідач сплачує основний борг перед позивачем (автоматичне списання з спеціального рахунку відповідача у банку коштів на користь позивача), станом на 30.04.2019 заборгованість відповідача перед позивачем складає 23742470,60 грн., тобто основний борг зменшився на 6995324,35 грн. Таким чином, у позивача відсутні підстави стверджувати, що відповідач не виконує свої зобов'язання за договором навмисно.

Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву просив суд при прийняті рішення у даній справі зменшити розмір пені на 70%.

В свою чергу, позивач зазначав, що заперечує проти такої вимоги відповідача та просить суд задовольнити вимоги позивача в повному обсязі.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши у судових засіданнях пояснення представників позивача та відповідача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов’язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій – це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов’язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 175 Господарського Кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст. 193 ГК України).

Згідно з п. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною 3 ст. 184 Господарського кодексу України передбачено, що укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Як встановлено судом, правовідносини між Публічним акціонерним товариством "ОДЕСАГАЗ" та Комунальним підприємством "Теплопостачання міста Одеси" виникли на підставі заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу від 04 січня 2016 року, згідно якої Комунальне підприємство "Теплопостачання міста Одеси" приєдналось до умов Типового договору розподілу природного газу №008370/ТМО-23/16 від 31.12.2015р., затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. № 2498.

В силу положень ст. 633 Цивільного кодексу України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Таким чином, з огляду на факт подання відповідачем заяви про приєднання до умов договору розподілу природного газу №008370/ТМО-23/16 від 31.12.2015р., який за своєю природою є публічним договором, а також внаслідок підписання примірнику даного документу обома сторонами, суд доходить висновку, що вказаний договір є укладеним з моменту подання даної заяви КП "Теплопостачання міста Одеси" .

Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633,634,641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Відповідно до ст. 40 Закону України „Про ринок природного газу”, розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов'язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов'язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.

Відповідно до ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України, договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1. ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до наявних у матеріалах справи актів приймання-передачі природного газу позивач виконав свої зобов’язання за укладеним договором з відповідачем шляхом забезпечення передачі споживачу об’ємів (обсягів) природного газу, а саме: у грудні 2018р. – 34378149 куб.м. на суму 15226769,76 грн., у січні 2019р. 38546299 куб.м. на суму 17072926,75 грн., у лютому 2019р. – 31169850 куб.м. на суму 13805749,97 грн., у березні 2019р. 24886936 куб.м. на суму 11022921,70 грн.

Проте, під час розгляду справи відповідачем було перераховано грошові кошти на користь позивача за даним договором, у зв’язку з чим, станом на 21.08.2019р. за Комунальним підприємством „Теплопостачання міста Одеси” рахується основний боргу у розмірі 11516037,63грн.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання Комунальним підприємством „Теплопостачання міста Одеси” прийнятих на себе зобов’язань за умовами Типового договору розподілу природного газу №008370/ТМО-23/16 від 31.12.2015р., затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. № 2498 щодо своєчасно сплати вартості отриманого природного газу, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме Заявкою від 04.01.2016р., Договору розподілу природного газу №008370/ТМО-23/16 від 31.12.2015р., затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. № 2498., Актами приймання-передачі природного газу за період грудень 2018 рік по березень 2019р. у зв’язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 11516037,63 грн. - є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивачем було здійснено нарахування пені, з урахуванням наявної заборгованості за визначений період, з урахуванням проплат, що здійснювались відповідачем, за такий період. Загальний боргу зі сплати пені становить грошову суму у розмірі 3585560,31 грн.

Суд, переривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем пені у розмірі 3585560,31 грн., вважає такий розрахунок вірним, а вимоги про її стягнення правомірними.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти (п. 6.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань”).

Позивачем було здійснено нарахування 3% річних у розмірі 300485,33 грн. та інфляційних втрат у розмірі 987363,04 грн.

Суд, переривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем 3 % річних у розмірі 300485,33 грн. та розрахунок позивача щодо сплати відповідачем інфляційних втрат у розмірі 987363,04 грн. вважає такі розрахунки вірними, а вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат - правомірними.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 1 ст. 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства „ОДЕСАГАЗ” зі стягненням з Комунального підприємства „Теплопостачання міста Одеси” основного боргу розмірі 11516037,63грн., пені у розмірі 3585560,31 грн., 3% річних у розмірі 300485,33 грн., інфляційних витрат у розмірі 987363,04 грн.

Щодо заперечень відповідача та вимог про зменшення розміру пені на 70%, суд зазначає, що такі вимоги відповідача залишаються без задоволення, оскільки по перше, умови укладеного між сторонами договору є однаковими для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України „Про ринок природного газу” і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2494.

Даний Договір не розповсюджується на будь-які інші відносини відповідача з третіми особами, а вчасність надходження коштів відповідачу не випливає на порядок та строки проведення розрахунків, оскільки дана обставина не обумовлена умовами Договору.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 229 Господарського Кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ст. 617 Цивільного Кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що відсутність коштів, не є підставою для застосування звільнення від відповідальності або зменшення його розміру.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Підсумовуючи вищевикладене, надавши відповіді на доводи учасників справи, суд приходить до висновку, що заперечення відповідача є такими є не відповідають дійсним обставинам справи, а вимоги позивача у даній справі обґрунтовані та підтверджені доказами.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов’язаних з розглядом справи. До витрат, пов’язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями ч. 1-3 ст. 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов’язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов’язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.1 ст.26 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За приписами ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 лютого 2019р. між Адвокатським об’єднанням „Маршаллєр і партнери” (Виконавець) та Акціонерним товариством „Одесагаз” (Замовник) було укладено Договір про надання юридичних послуг.

01 березня 2019р. між Адвокатським об’єднанням „Маршаллєр і партнери” (Виконавець) та Акціонерним товариством „Одесагаз” (Замовник) було укладено Додаткову угоду №5 до Договору про надання юридичних послуг від 01.02.2019р.

Відповідно до п. 1. Додаткової угоди №5 від 01.03.2019р. до Договору про надання юридичних послуг від 01.02.2019р. сторони погодили, що Виконавець за дорученням та в інтересах замовника бере на себе зобов’язання надати правову допомогу щодо примусового стягнення у судовому порядку існуючої заборгованості за розподіл природного газу з Комунального підприємства „Теплопостачання м. Одеси” за Договором розподілу природного газу. Виконавець зобов’язується здійснювати представництво інтересів Замовника у суді першої інстанції (Господарського суду Одеської області).

Умовами п. 3 Додаткової угоди №5 від 01.03.2019р. до Договору про надання юридичних послуг від 01.02.2019р. визначено, зокрема, що вартість юридичних послуг за цією Додатковою угодою складає 50 000,00 грн. Вартість послуг Виконавця за цією Додатковою угодою визначається із розрахунку 2000,00 грн. за 1 годину роботи адвоката та може бути змінена з дати ухвалення рішення по справі.

Представником позивача було надано опис здійснених послуг і виконаних робіт. (а.с.227).

В підтвердження надання та оплати за надані адвокатом послуги, зокрема, у сумі 50000,00 грн. позивачем було залучено до матеріалів справи платіжне доручення №54539 від 16.04.2019р. на суму 30000,00 грн. та платіжне доручення №57786 від 16.08.2019р. на суму 20000,00 грн. (а.с. 237, 238).

Також в матеріалах справи міститься ордер на надання правової допомоги серії КВ №107119, засвідчений печаткою Адвокатського об’єднання „Маршаллєр і партнери” на ім’я Корх Євгена Васильовича.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, господарський суд вважає, що сплачені позивачем Адвокатському об’єднанню „Маршаллєр і партнери” 50000,00 грн. в якості витрат на професійну правничу допомогу №916/1112/19 підлягають стягненню з відповідача.

Також витрати по сплачу судового збору у розмірі 245841,69 грн. покладаються на відповідача, у зв’язку з задоволенням позовних вимоги позивача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1.Позов Акціонерного товариства „Одесагаз” – задовольнити повністю.

2.Стягнути з Комунального підприємства „Теплопостачання м. Одеси” (65029, м.Одеса, вул. Балківська, 1-Б; ) на користь Акціонерного товариства „Одесагаз” (65003, м. Одеса, вул. Одарія,1; ) основний боргу у розмірі 11 516 037 (одинадцять мільйонів п’ятсот шістнадцять тисяч тридцять сім) грн. 63 коп., пеню у розмірі 3 585 560 (три мільйони п’ятсот вісімдесят п’ять тисяч п’ятсот шістдесят) грн. 31 коп., 3% річних у розмірі 300 485 (триста тисяч чотириста вісімдесят п’ять) грн. 33 коп., інфляційні у розмірі 987 363 (дев’ятсот вісімдесят сім тисяч триста шістдесят три) грн. 04 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50000 (п’ятдесят тисяч) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 245841 (двісті сорок п’ять тисяч вісімсот сорок одну) грн. 69 коп.

Повний текст рішення складено 21.08.2019р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д'яченко