ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.08.2019                      Справа № 905/598/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Макарової Ю.В., при секретарі судового засідання (помічнику судді) Гонтар А.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства “Авдіївський коксохімічний завод”, м.Авдіївка Донецької області,

до відповідача: Акціонерного товариства “Українська залізниця”, м.Київ, в особі регіональної філії “Донецька залізниця”, м.Лиман Донецької області,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю “Трансінвестсервіс”, с.Визирка, Комінтернівський район, Одеська область,

про: стягнення збитків у вигляді недостачі вантажу у розмірі 40428,23грн.

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з’явився,

від відповідача: не з’явився,

від третьої особи: не з’явився,

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство “Авдіївський коксохімічний завод”, м.Авдіївка Донецької області,з позовом до відповідача, Акціонерного товариства “Українська залізниця”, м.Київ, в особі регіональної філії “Донецька залізниця” м.Лиман Донецької області, про стягнення збитків у вигляді недостачі вантажу у розмірі 40428,23грн.,

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач при перевезенні вугілля по залізничній накладній №41367012 від 10.11.2018р. не забезпечив збереження вантажу у вагоні №68780774, у зв’язку з чим спірний вагон прибув з нестачею вантажу, що підтверджується складеним комерційним актом №482004/544/337 від 16.11.2018р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 04.04.2019р. справу було призначено в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 03.06.2019р. вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, а також суд вирішив задовольнити клопотання Акціонерного товариства “Українська залізниця” та залучити у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю “Трансінвестсервіс” с.Визирка.

11.05.2019р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого позивач посилається на те, що ТОВ “Трансінвестсервіс” є експедитором та діяв у якості вантажовідправника за дорученням власника вантажу, яким на момент укладання договору перевезення було ПАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь". Також позивач вказує на ту обставину, що під час слідування спірного вагону течі вантажу виявлено не було, несправність вагону була виявлена лише на станції Покровськ. До відповіді на підтвердження завданих збитків надані документи у підтвердження оплати вантажу.

03.06.2019р. до суду від Акціонерного товариства “Українська залізниця” надійшов відзив №2022/462 від 22.04.2019р. на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Позиція відповідача мотивована тим, що вартість втраченого вантажу не підтверджена належними доказами через відсутність в матеріалах справи рахунка відправника вантажу; вважає, що втрата вантажу відбулася не з вини залізниці, а через завантаження відправником вантажу у вагон непридатний для його перевезення у комерційному відношенні.

03.07.2019р. до канцелярії суду від третьої особи, Товариства з обмеженою відповідальністю “Трансінвестсервіс”, надійшли письмові пояснення по справі б/н від 01.07.2019р., за змістом яких товариство посилається на відсутність течі вантажу та справність вагону під час його здавання до перевезення на станції відправлення, вірне зазначення вантажовідправником у накладній маси вантажу.

Під час судового засідання 03.07.2019р. представник третьої особи наполягав на позиції, що нестача спірного вантажу відбулася саме з вини залізниці, стверджував, що за спірним перевезенням ТОВ “Трансінвестсервіс” не є власником вантажу, а лише здійснювало послуги з організації його перевезення на підставі договору.

16.07.2019р. у виконання ухвали суду від 03.07.2019р. до канцелярії суду від представника Акціонерного товариства “Українська залізниця” надійшов супровідний лист №2022/830 від 11.07.2019р. з доданою копією акту від 13.11.2018р. про технічний стан вагону №68780774.

Ухвалою від 25.07.2019р. суд закрив підготовче провадження та призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 21.08.2019р.

У судове засідання 21.08.2019р. представники позивача, відповідача та третьої особи не з’явились, про місце та час слухання справи були повідомлені належним чином.

Явка представників сторін у судове засідання 21.08.2019р. не була визнана судом обов’язковою.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Зважаючи на те, що явка представників сторін у судове засідання 21.08.2019р. не була визнана судом обов’язковою, неявка учасників справи не перешкоджає вирішенню спору по суті, приймаючи до уваги закінчення встановлених процесуальним законом строків, суд розглянув справу по суті за наявними в ній матеріалами у визначеному господарським процесуальним кодексом України порядку.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши подані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд встановив наступне:

01.11.2017р. між Приватним акціонерним товариством “Авдіївський коксохімічний завод”, (покупець) та Приватним акціонерним товариством "Металургійний комбінат "Азовсталь" (постачальник) був укладений договір №0103/11606, відповідно до умов п.1.1. якого Постачальник зобов'язується передати, а Покупець - прийняти та оплатити сировинні, паливно-енергетичні, матеріально-технічні матеріали (далі - "Ресурси") на умовах, передбачених цим договором.

Якість, номенклатура ресурсів вказуються у специфікаціях до договору, які є його невід’ємною частиною (п.2.1. договору).

Так, сторони за вказаним договором уклали Специфікацію №115 до договору купівлі-продажу, у якій погодили найменування продукції, її кількість, вартість, показники якості ресурсів, умови поставки, тощо.

Відповідно до ч.1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу відповідно до ч.3 909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст. 307 Господарського кодексу України підтверджується складанням транспортної накладної.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Як стверджує позивач у позові, відповідно до умов договору №0103/11606 від 01.11.2017р. Товариство з обмеженою відповідальністью з іноземними інвестиціями «Трансінвестсервіс» (вантажовідправник) зі станції відправлення Черноморська, направило вантажоотримувачу – Публічному акціонерному товариству “Авдіївський коксохімічний завод” на станцію Авдіївка Донецька залізниця за залізничною накладною №41367012(основна), №41396151,52829694 (досильні накладні) у вагоні №68780774 вугілля кам'яне, яке не пойменоване в алфавіті, високо летуче коксівне вугілля PREMIUM EAGLE.

При оформленні вказаної залізничної накладної відправником вказано масу вантажу у вагоні №68780774 – 70,40тон.

В накладній вантажовідправником зазначено, що вантаж насипом, у вологому стані, вантаж маркований. Відправником проведена контрастна маркування вапняним розчином за допомогою компресорної установки. Вантаж розміщено й закріплено згідно з п.3.1 гл.14 Додатка 3 до СМГС.

На станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень, іншого не доведено.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Згідно з ст. 52 Статуту залізниць України на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі, зокрема, прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

13.11.2018р. на проміжній станції Покровськ Донецької залізниці був складений акт про технічний стан вагона №68780774, відповідно до якого виявлена наступна несправність - в 6 люці праворуч відсутня частина підлоги розміром 10см-60см, причина виникнення несправності – внаслідок експлуатації, у розділі «висновок про можливість втрати, псування вантажу внаслідок вказаної несправності» зазначено, що втрата вантажу можлива, вантажовідправник несправність бачити міг.

Також на станції Покровськ був складений акт загальної форми №41576 від 13.11.2018р. про те, що при зважуванні вагону №68780774 на динамічних тензовагах була виявлена невідповідність маси вантажу менш документа 9500кг, встановлені обставини наявності поглиблення над 6-7 люками 300см х 260см х 200см, на підлозі над 6 люком праворуч відсутній шматок розміром 10см-60см, усунуто на станції ганчір’ям, течі вантажу немає, люки закриті, вагон поданий на статичні ваги станції для контрольного переважування, вагон відчеплений для перевірки.

Так, на підставі зазначеного акту загальної форми на станції Покровськ було здійснено комісійне переважування спірного вагону, за результатами якого складений комерційний акт №№482004/544/337 від 16.11.2018р., відповідно до якого встановлені наступні обставини: у вагоні у документі значиться: нетто 70400кг, тара 19400кг, маса брутто відсутня, фактично при переважуванні виявилось: брутто 82950кг, нетто 63550кг, тара 19400кг, що менше, ніж у документі на 6850кг. Поверхня вантажу на рівні бортів, вкатана, маркування вапном. Над 6-7 люками поглиблення 300см х 260см х 200см. В підлозі над 6 люком справа відсутній шматок розміром 10см-60см. Закладено на станції ганчір’ям, течі вантажу немає. Люки закриті. Вагон в технічному стані справний. Завідуючий вантажним двором по штатному розкладу не значиться.

Відповідно до п.12 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 р. №334, якщо при перевірці вантажу, який прибув з актом попутної станції, під час перевірки на станції призначення не буде виявлено різниці між даними акта, складеного на попутній станції, і фактичною наявністю та станом вантажу, багажу або вантажобагажу, то станція в розділі "Є" комерційного акта попутної станції вносить відмітку такого змісту: "Під час перевірки вантажу (багажу, вантажобагажу) різниці проти цього акта не виявлено". Така відмітка засвідчується штемпелем станції і підписами осіб, указаних у пункті 10 цих Правил. Цей акт видається одержувачу на його вимогу, а копія його залишається на станції. Новий акт у цьому разі не складається.

При невідповідності відомостей, указаних в акті попутної станції, фактичним даним, що виявились під час перевірки вантажу, багажу або вантажобагажу, складається новий комерційний акт.

Так, на станції призначення Авдіївка був заповнений розділ "Є" комерційного акту №482004/544/337 від 16.11.2018р. про те, що при переважуванні вантажу різниця проти цього акту не виявлена.

Зі станції Покровськ спірний вагон був направлений на станцію призначення за досильною накладною №52829694.

Обґрунтовуючи свої вимоги вказаним комерційним актом, позивач вважає, що відповідач своїх зобов’язань за договором перевезення належним чином не виконав, збереження ввіреного йому вантажу не забезпечив. Вказані обставини стали підставою для звернення з даним позовом.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об’єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, враховуючи наступне:

Згідно із ст.2 ст.73 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

З огляду на вимоги ч.ч.1, 3 ст.74 ст.73 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 Кодексу, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України підтверджується складанням транспортної накладної.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Статтею 12 Закону України “Про залізничний транспорт” та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Отже, за накладною №41367012 залізниця прийняла у ТОВ з іноземними інвестиціями «Трансінвестсервіс» (вантажовідправник) вантаж для перевезення і зобов'язалася доставити його на станцію призначення - Авдіївка Донецької залізниці ПРАТ “Авдіївський коксохімічний завод”.

Згідно з ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Оскільки спірний вагон прийнятий залізницею для перевезення без зауважень до вантажовідправника, відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі вантажоотримувачу, в силу п. 110 Статуту залізниць України, покладається на залізницю, тобто на відповідача.

Статтею 23 Закону “Про залізничний транспорт” передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Аналогічний припис міститься у ст.113 Статуту, ч.2 ст.924 Цивільного Кодексу України.

Згідно ст.26 Закону України “Про залізничний транспорт” обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Відповідно до ст.129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин, зокрема, невідповідності маси вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Таким чином, підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника є обставини, викладені у комерційному акті.

Отже, допустимими доказами невідповідності маси вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах в розумінні ч.1 ст.77 ГПК України є належно складені працівниками залізниці комерційні акти за наслідком контрольного зважування вантажу, який було здано до перевезення залізницею.

Так, невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником у спірній накладній, засвідчено комерційним актом №482004/544/337 від 16.11.2018р.

Відповідно до п. 10 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Таким чином, комерційний акт повинні підписати три працівники залізниці. Однак, зазначена норма не виключає можливості залучення до складення комерційного акта й інших працівників залізниці.

Така правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 01.06.2018р. у справі №910/3930/17 та від 18.06.2018р. у справі №910/11397/17.

Спірний комерційний акт підписаний особами ДС Ветошко Д.В., робітником станції Демченко О.В., робітник станції Тарнопольська А.М.

При цьому суд відзначає, що комерційний акт не містить підпису начальника вантажного району, оскільки відповідно до змісту розділу “Д” актів по станції Покровськ Донецької залізниці така посада у штатному розписі на дату складання акту була відсутня.

Згідно з п. 9 Правил складання актів особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть встановлену законом відповідальність. Як вже встановлено судом, наявний в матеріалах справи комерційний акт в тому числі підписаний заступником начальником станції, отже своїм підписом вказана посадова особа підтвердила викладені у ньому обставини.

В світлі приписів ст.73 та ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України, в матеріалах справи відсутні докази того, що особи, за підписами яких складений наявний в матеріалах справи комерційний акт, не були уповноважені на його підписання для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб.

Правильність оформлення комерційного акту та його дійсність сторонами не заперечується.

Таким чином, наявний в матеріалах справи комерційний акт визнається судом належним доказам на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Заперечення відповідача у відзиві на позов судом до уваги не приймаються, враховуючи наступні висновки суду.

У статті 111 Статуту залізниць України наведено перелік обставин, наявність яких звільняє залізницю від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу.

Згідно з п. "е" ст.111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі коли втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок: 1) таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; 2) завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція); 3) здачі вантажу до перевезення без зазначення в накладній особливих його властивостей, що потребують особливих умов або запобіжних засобів для забезпечення його збереження під час перевезення; 4) стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.

За умовами ст. 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Вказані норми передбачають презумпцію вини перевізника у разі втрати, нестачі, псування й ушкодження вантажу, прийнятого до перевезення, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини. Обов'язок доведення своєї невинуватості лежить на перевізникові.

Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення. Крім того, він також зобов'язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі. Невиконання цього обов'язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: усунення цих обставин не залежало від перевізника; перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Тобто, законодавець покладає на перевізника обов'язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Згідно з п. 12.1 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996 року N 411, забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться. Вимоги до технічного стану рухомого складу, порядок його технічного обслуговування і ремонту, а також відправлення його на заводи та депо для ремонту визначаються Державною адміністрацією залізничного транспорту України.

Так, за приписами п. 2.1 Правил комерційного огляду поїздів та вагонів усі вагони, які прибувають і відправляються із станції, де розташований пункт комерційного огляду (ПКО) оглядаються з метою виявлення та усунення несправностей, що загрожують збереженню вантажів.

Відповідно до параграфу 1 Технічних умов розміщення та закріплення вантажів на відкритому рухомому складі, правильність розміщення та закріплення вантажів перевіряє залізниця.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення встановлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та не спростовано учасниками справи, що у спірному перевезенні як вантажовідправником, так і залізницею під час завантаження та після завантаження не було зроблено жодних письмових зауважень щодо непридатності вагону (в комерційному та технічному відношенні) для перевезення спірного вантажу (вугілля кам’яне). Не було зауважень залізниці і до якості здійсненого відправником завантаження.

Після візуального огляду спірного вагону, вантажу, його маркування та розміщення, залізницею вантаж був прийнятий до перевезення без будь-яких зауважень, на станції відправлення жодних актів загальної форми ГУ-23 щодо наявності несправностей у вагоні, зокрема, щодо відсутності над 6 люком праворуч частини підлоги розміром 10х60см або просипання вантажу, залізницею складено не було, що також свідчить про відсутність зауважень до вагону як комерційному так і технічному відношенні. Про наявність заглиблень у вагоні залізницею зазначено також не було.

Вказане свідчить про те, що вантажовідправник належним чином здійснив навантаження та підготовку вантажу до транспортування.

Окрім того, норми Статуту залізниць України передбачають, що в разі завантаження вантажу у технічно несправні вагони або вагони, непридатні для перевезення даного виду вантажів, перевізник був зобов'язаний відмовитись від приймання вантажу до перевезення.

Відповідно до п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставлення календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній.

За умовами вказаних Правил залізниця, оглянувши поданий до перевезення завантажений вагон за залізничною накладною №41367012 прийняла його до перевезення, проставивши календарний штемпель станції Чорноморська Одеської залізниці у вказаній накладній.

Таким чином, залізниця після проставлення відповідної відмітки в спірній залізничній накладній взяла на себе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу, а також підтвердила, що саме вона несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу.

Суд також звертає увагу на ту обставину, що ні на проміжних залізничних станціях від станції відправлення до станції Покровськ (відстань перевезення більш 700км, загальна відстань перевезення відповідно до основної накладної - 897км) при наявності встановленими актами загальної форми №41576 та про технічний стан вагону від 13.11.2018р. відсутність над 6 люком праворуч частини підлоги розміром 10х60см, просипання вантажу залізницею не було встановлено. Крім того, на станції Покровськ зафіксовано відсутність течі спірного вантажу, при цьому несправність усунена на станції ганчір’ям.

Суд також приймає до уваги встановлені комерційним актом сліди доступу до вантажу, поглиблення на люками.

Встановлені судом обставини дають підстави вважати, що нестача спірного вантажу виникла саме під час перевезення. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не надав до суду належних доказів на підтвердження обставин, що звільняють його від відповідальності за втрату вантажу.

За таких умов, суд дійшов висновку про те, що саме залізниця несе відповідальність за втрату спірного вантажу.

Відповідно до ст. 114 Статуту залізниць України, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно п.2.7 Роз`яснень Вищого господарського суду України №04-5/601 від 29.05.2002р. “Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею” згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. У разі якщо договори купівлі-продажу або поставки укладаються між посередниками, а договір перевезення укладається між першим продавцем вантажовідправником та залізницею на поставку вантажу кінцевому покупцю-вантажоотримувачу, документи посередників про кількість та ціну, за якими вони продали продукцію, не можуть визнаватися належними доказами вартості та ціни відвантаженої продукції, оскільки у відповідності із статтями 114 та 115 Статуту залізниць України залізниця несе обмежену матеріальну відповідальність, виходячи з вартості вантажу, яка визначена на підставі документа вантажовідправника.

Позивачем вартість недостачі розрахована виходячи із вартості однієї тони вантажу у розмірі 7431грн.66коп. з ПДВ на підставі рахунку-фактури та акту приймання-передачі Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" №91496540 від 10.11.2018р.

Як свідчать письмові пояснення позивача та третьої особи, наданий позивачем до матеріалів справи лист №089лс-03/1953 від 13.06.2019р. за підписом комерційного директора ПАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь", власником вугільної продукції та першим продавцем за спірним відправленням було ПАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь", ТОВ з іноземними інвестиціями «Трансінвестсервіс» лише здійснило відправлення вантажу на підставі договору на надання послуг з перевалки імпортних вантажів.

Отже, суд приймає вищевказані документи як належні докази у підтвердження розміру вартості втраченого вантажу.

У підтвердження оплати спірного вантажу позивачем у матеріалах справи наявна банківська виписка.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Норми природної втрати та граничного розходження у визначені маси нетто встановлені п.27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції 24.11.2000р. №862/5083, у яких закріплено, що при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах, що відноситься до вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

Згідно матеріалів справи, у накладній №41367012 у графі найменування вантажу зазначено, що вантаж у вологому стані. Відповідно до з наведеного у позові розрахунку, вартість недостачі розрахована позивачем з урахуванням норми природної втрати маси вантажу з застосуванням 2% маси, зазначеної в перевізному документі.

За розрахунком суду вартість недостачі вантажу у вагоні №68780774 становить 40443грн.09коп., із розрахунку 6850кг (недостача по акту) – 1408,00кг (норма природної втрати 2%) : 1000 х 7431грн. 66коп.

Отже, заявлені позивачем до стягнення вимоги у розмірі 40428,23грн. не перевищують обґрунтованої до стягнення суми, в свою чергу суд не може виходити за межі позовних вимог.

За таких обставин, з урахуванням даних, зазначених в комерційному акті, своїх зобов’язань за договором перевезення відповідач не виконав належним чином, оскільки не забезпечив збереження довіреного йому вантажу. Факт недостачі вантажу підтверджений матеріалами справи, у зв’язку з чим суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у розмірі 40428,23грн.

З урахуванням приписів статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 236-238, 247, 252, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства “Авдіївський коксохімічний завод” м.Авдіївка, Донецької області до Акціонерного товариства “Українська залізниця” м.Київ в особі регіональної філії “Донецька залізниця” м.Лиман Донецької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю “Трансінвестсервіс” с.Визирка, Комінтернівський район, Одеська область, про стягнення збитків у вигляді недостачі вантажу у розмірі 40428,23грн. - задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства “Українська залізниця” (03150, м.Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі регіональної філії “Донецька залізниця” (84401, м.Лиман, вул. Привокзальна, 22, ) на користь Приватного акціонерного товариства “Авдіївський коксохімічний завод” (86065, Донецька область, м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, 1, ; п/р 5372 в ПАТ “ПУМБ”, МФО 334851) вартість недостачі вантажу у розмірі 40428грн. 23коп., а також витрати на сплату судового збору в розмірі 1921грн. 00коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

В судовому засіданні 21.08.2019р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 21.08.2019р.

Суддя Ю.В. Макарова