ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/1787/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання Бендерук Є.О.,

за участю представників:

від Державного підприємства "Миколаївський суднобудівний завод" участі не брали,

від Акціонерного товариства "Миколаївобленерго" Колодяжна Ю.А.,

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Миколаївський суднобудівний завод"

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.04.2019, прийняте суддею Мавродієвою М.В., м. Миколаїв, повний текст складено 22.04.2019,

у справі №915/1787/18

за позовом: Державного підприємства "Миколаївський суднобудівний завод"

до відповідача: Акціонерного товариства "Миколаївобленерго"

про встановлення факту списання заборгованості та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 р. Державне підприємство "Миколаївський суднобудівний завод" звернулось з позовом до Акціонерного товариства "Миколаївобленерго", в якому просило встановити факт списання заборгованості Державного підприємства "Суднобудівний завод ім. 61 комунара" за спожиту електричну енергію перед Акціонерним товариством "Миколаївобленерго", зобов`язати відповідача відобразити у своєму бухгалтерському обліку факт списання заборгованості Державного підприємства "Суднобудівний завод ім. 61 комунара" згідно з актом звірки від 26.12.2012 та зобов`язати відповідача припинити дії щодо бухгалтерського обліку заборгованості позивача за спожиту Державним підприємством "Суднобудівний завод ім. 61 комунара" електричну енергію у розмірі 12286876,37 грн, що списана на підставі Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку".

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем приписів Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку" у зв`язку з тим, що останній, незважаючи на погодження і підписання сторонами акту звірки б/н від 26.12.2012, ухиляється від списання заборгованості Державного підприємства "Суднобудівний завод ім. 61 комунара" за спожиту електричну енергію у розмірі 12286876,37 грн, яка виникла перед Акціонерним товариством "Миколаївобленерго" станом на 01.09.2012, а також продовжує обліковувати вказану заборгованість у своїй бухгалтерській документації.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 19.12.2018 відкрито провадження у справі №915/1787/18.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 10.04.2019 у справі №915/1787/18 (суддя Мавродієва М.В.) у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що підписаний сторонами та погоджений Державним концерном "Укроборонпром" акт звірки б/н від 26.12.2012 не може вважатися підставою для проведення списання заборгованості Державного підприємства "Суднобудівний завод ім. 61 комунара" перед Акціонерним товариством "Миколаївобленерго" в порядку, передбаченому Законом України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку", оскільки всупереч приписам вказаного закону даний акт не погоджено з іншими повноважними учасниками процедури списання заборгованості.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Миколаївський суднобудівний завод" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.04.2019 у справі №915/1787/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що місцевий господарський суд при прийнятті рішення дійшов помилкового висновку стосовно того, що підписаний сторонами акт звірки б/н від 26.12.2012 повинен бути погоджений всіма учасниками процедури списання заборгованості в порядку, передбаченому Законом України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром", оскільки факт належності та правомірності даного акту як підстави для списання заборгованості відповідача перед позивачем встановлений рішенням Господарського суду Миколаївської області від 24.06.2014, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.12.2014 та постановою Вищого господарського суду України від 26.02.2015, у справі №915/570/14 за позовом Акціонерного товариства "Миколаївобленерго" до Державного підприємства "Миколаївський суднобудівний завод" про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

У відзиві на апеляційну скаргу №01/22-4582 від 10.07.2019 (вх.№1977/19/Д2 від 16.07.2019) Акціонерне товариство "Миколаївобленерго" заперечує проти апеляційної скарги та зазначає про її безпідставність і необґрунтованість. Зокрема, відповідач зазначає про те, що наданий позивачем акт звірки б/н від 26.12.2012 не погоджено з усіма учасниками процедури списання заборгованості, передбаченими Законом України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром", тому вказаний документ не є належною підставою для списання заборгованості Державного підприємства "Суднобудівний завод ім. 61 комунара" перед Акціонерним товариством "Миколаївобленерго".

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Таран С.В., судді: Будішевська Л.О., Мишкіна М.А. від 24.06.2019 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження.

Між тим у зв`язку з перебуванням судді Мишкіної М.А. у відпустці за розпорядженням керівника апарату суду №516 від 05.08.2019 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №915/1787/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.08.2019 для розгляду апеляційної скарги у справі №915/1787/18 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.08.2019 у визначеному складі суддів справу №915/1787/18 прийнято до свого провадження та призначено її до розгляду на 21.08.2019 о 09:30.

У судовому засіданні 21.08.2019 представник Акціонерного товариства "Миколаївобленерго" висловив заперечення проти задоволення апеляційної скарги, представник Державного підприємства "Миколаївський суднобудівний завод" участі не брав, хоча був належним чином сповіщений про час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (т.ІІ а.с.52,53).

В силу частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника Акціонерного товариства "Миколаївобленерго", обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Миколаївської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Місцевим господарським судом встановлено, що 21.05.2004 між Відкритим акціонерним товариством Енергопостачальна компанія "Миколаївобленерго", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Миколаївобленерго", та Державним підприємством "Суднобудівний завод ім. 61 комунара", правонаступником якого є Державне підприємство "Миколаївський суднобудівний завод", укладено договір №44/15 про постачання електричної енергії і про технічне забезпечення електропостачання споживача (далі договір №44/15 від 21.05.2004), а 20.09.2007 договір №40/26 про постачання електричної енергії (далі договір №40/26 від 20.09.2007), предметом яких є забезпечення Енергопостачальною організацією (відповідачем) постачання електричної енергії Споживачу (позивачу) відповідно до умов, зазначених у даних договорах.

Згідно з пунктами 3.1, 3.2 договору №44/15 від 21.05.2004 Споживач зобов`язується виконувати умови цього договору та здійснювати оплату за використану електричну енергію і вносити всі інші платежі за розрахунковий період відповідно до встановлених засобів обліку електроенергії.

В силу підпунктів 2.3.1, 2.3.3 пункту 2.3 договору №40/26 від 20.09.2007 Споживач зобов`язується виконувати умови цього договору та оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії, а також здійснювати інші платежі згідно з умовами даного договору.

Позивач порушував умови вказаних договорів, оскільки несвоєчасно здійснював оплату за отриману електричну енергію, у зв`язку з чим заборгованість останнього перед відповідачем, яка виникла станом на 01.09.2012, складала 12286876,37 грн, що сторонами визнається та не оспорюється.

Наказом В.о. генерального директора Державного підприємства "Суднобудівний завод ім. 61 комунара" №444 від 01.11.2012 доручено посадовим особам позивача забезпечити підписання з постачальниками енергоресурсів актів звірки заборгованості станом на 01.09.2012 для її подальшого списання.

26.12.2012 між Акціонерним товариством "Миколаївобленерго" та Державним підприємством "Суднобудівний завод ім. 61 комунара" підписано, а Державним концерном "Укроборонпром" затверджено акт звірки б/н (далі акт звірки б/н від 26.12.2012), з якого вбачається, що даний акт складений з метою списання 12286876,37 грн заборгованості позивача перед відповідачем за спожиту електроенергію, яка виникла за договорами №44/15 від 21.05.2004 і №40/26 від 20.09.2007 станом на 01.09.2012 та не погашена на дату набрання чинності Законом України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку".

В подальшому на підставі наказу генерального директора Державного підприємства "Суднобудівний завод ім. 61 комунара" №570 від 29.12.2012 "Про списання заборгованості" позивачем згідно з актом звірки б/н від 26.12.2012 здійснено списання зі свого бухгалтерського обліку 12286876,37 грн заборгованості за спожиту електричну енергію, яка виникла у останнього перед Акціонерним товариством "Миколаївобленерго".

У адресованому Державному концерну "Укроборонпром" листі №01/32-6253 від 06.11.2014 Акціонерне товариство "Миколаївобленерго" повідомило про те, що заборгованість Державного підприємства "Суднобудівний завод ім. 61 комунара" за спожиту електричну енергію, яка виникла станом на 01.09.2012, у розмірі 12286876,37 грн не списана.

Предметом спору у даній справі є вимоги про встановлення факту списання заборгованості Державного підприємства "Суднобудівний завод ім. 61 комунара" за спожиту електричну енергію у розмірі 12286876,37 грн перед Акціонерним товариством "Миколаївобленерго", зобов`язання відповідача відобразити у своєму бухгалтерському обліку факт списання заборгованості Державного підприємства "Суднобудівний завод ім. 61 комунара" згідно з актом звірки від 26.12.2012 та припинити дії щодо бухгалтерського обліку заборгованості позивача за спожиту Державним підприємством "Суднобудівний завод ім. 61 комунара" електричну енергію у розмірі 12286876,37 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд послався на те, що підписаний сторонами та погоджений Державним концерном "Укроборонпром" акт звірки б/н від 26.12.2012 не може вважатися підставою для проведення списання заборгованості Державного підприємства "Суднобудівний завод ім. 61 комунара" перед Акціонерним товариством "Миколаївобленерго" в порядку, передбаченому Законом України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку", оскільки всупереч приписам вказаного закону даний акт не погоджено з іншими повноважними учасниками процедури списання заборгованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

При цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають нормам права, і такий спосіб має забезпечувати ефективний захист та відновлення порушеного права позивача.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Отже, укладені між сторонами договори №44/15 від 21.05.2004 та №40/26 від 20.09.2007 є належними підставами виникнення у сторін за цим договором господарського зобов`язання відповідно до статей 173, 174 Господарського кодексу України (статті 11, 202, 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Місцевим господарським судом встановлено, що позивач порушував умови вказаних договорів, оскільки несвоєчасно здійснював оплату за отриману електричну енергію, у зв`язку з чим заборгованість останнього перед відповідачем, яка виникла станом на 01.09.2012, складала 12286876,37 грн, при цьому вказана обставина сторонами визнається та не оспорюється, а відтак в силу приписів частини першої статті 75 Господарського процесуального кодексу України не підлягає доказуванню.

30.10.2012 набрав чинності Закон України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку", яким визначено комплекс економічних заходів, спрямованих на вирішення питань заборгованості та забезпечення стабільного розвитку державних підприємств оборонно-промислового комплексу, в тому числі казенних підприємств, які включені до складу Державного концерну "Укроборонпром", державних підприємств, утворених Державним концерном "Укроборонпром", а також акціонерних товариств, єдиним акціонером яких є держава в особі Державного концерну "Укроборонпром".

Постановою Кабінету Міністрів України №1221 від 29.12.2010 "Про утворення Державного концерну "Укроборонпром" у редакції постанови Кабінету Міністрів України №849 від 04.10.2018 Державне підприємство "Миколаївський суднобудівний завод" включено до складу Державного концерну "Укроборонпром".

Таким чином, колегія суддів вбачає, що позивач є державним підприємством, на заборгованість якого поширюється дія Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку".

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку" на умовах, визначених цією статтею, підлягає списанню заборгованість підприємств оборонно-промислового комплексу (у тому числі встановлена судовими рішеннями та реструктуризована) за електричну енергію перед суб`єктами господарювання, що здійснюють постачання електричної енергії за регульованим тарифом, яка виникла станом на 1 вересня 2012 року і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.

В силу пункту 4 частини першої статті 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку" на умовах, визначених цією статтею, підлягає списанню заборгованість (у тому числі встановлена судовими рішеннями та реструктуризована) з пені, штрафних та фінансових санкцій (3 відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам оборонно-промислового комплексу на заборгованість за природний газ та послуги з його транспортування, теплову енергію, електричну енергію та надані послуги з водопостачання та водовідведення станом на 1 вересня 2012 року і не сплачені станом на дату набрання чинності цим Законом.

Частиною другою статті 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку" передбачено, що списання заборгованості (у тому числі з пені, штрафних та фінансових санкцій) відповідно до цієї статті здійснюється підприємствам оборонно-промислового комплексу відповідними суб`єктами господарювання, які здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, оптовим постачальником електричної енергії, підприємствами, що виробляють електричну енергію, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та її дочірніми компаніями (підприємствами), а також суб`єктами господарювання, які постачають теплову енергію, надають послуги з водопостачання та водовідведення (далі - учасники процедури списання), у такому порядку:

1) обсяг заборгованості (у тому числі реструктуризованої) визначається з урахуванням вимог законодавства з питань інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, документів та розрахунків і списується учасниками процедури списання у сумах, що обліковуються в бухгалтерському обліку таких учасників, враховуючи у тому числі суми пені, штрафних санкцій, 3 відсотки річних та індекс інфляції на дату списання;

2) для списання заборгованості кожен учасник процедури списання утворює комісію з питань списання заборгованості, до складу якої обов`язково входять керівник підприємства як голова комісії та головний бухгалтер і яка визначає обсяг та період виникнення заборгованості, що підлягає списанню, у розрізі контрагентів;

3) списання заборгованості проводиться на підставі взаємно погоджених актів звіряння учасників процедури списання, в яких зазначаються обсяг та період виникнення заборгованості, що підлягає списанню;

4) датою списання заборгованості є дата підписання взаємно погоджених актів звіряння учасниками процедури списання;

5) у разі якщо у статутному капіталі підприємства - учасника процедури списання 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) належить державі, взаємно погоджений акт погоджується органом, уповноваженим управляти таким підприємством.

За результатами системного аналізу наведених приписів закону Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що акти звіряння повинні бути взаємно погоджені учасниками процедури списання, тобто суб`єктами, у яких виникає обов`язок списання дебіторської заборгованості та кореспондуюче йому право списання кредиторської заборгованості, між тим положення пункту 5 частини другої статті 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку" висувають додаткову вимогу для підприємств - учасників процедури списання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) належить державі, а саме: покладає обов`язок погодити акт звіряння з органом, уповноваженим управляти таким підприємством, при цьому недотримання зазначеної умови зумовлює неналежність акту звіряння та, як наслідок, відсутність передбачених законом підстав для списання заборгованості.

Таким чином, контекст вказаної норми визначає конкретну умову її застосування, а відтак опосередковано встановлює обов`язок суду щодо перевірки факту дотримання учасниками процедури списання даної умови.

Як зазначалося вище, 26.12.2012 між Акціонерним товариством "Миколаївобленерго" та Державним підприємством "Суднобудівний завод ім. 61 комунара" без жодних зауважень підписано, а Державним концерном "Укроборонпром" затверджено акт звірки б/н від 26.12.2012, з якого вбачається, що даний акт складений з метою списання 12286876,37 грн заборгованості позивача перед відповідачем за спожиту електроенергію, яка виникла за договорами №44/15 від 21.05.2004 і №40/26 від 20.09.2007 станом на 01.09.2012 та не погашена на дату набрання чинності Законом України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку".

Постановою Кабінету Міністрів України №1221 від 29.12.2010 "Про утворення Державного концерну "Укроборонпром" у редакції постанови Кабінету Міністрів України №849 від 04.10.2018 Державне підприємство "Миколаївський суднобудівний завод" включено до складу Державного концерну "Укроборонпром".

Крім того, Південно-західним апеляційним господарським судом було зроблено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 20.08.2019, з якого вбачається, що єдиним засновником (учасником) Державного підприємства "Миколаївський суднобудівний завод", а відтак і особою, уповноваженою управляти останнім як учасником процедури списання, є Державний концерн "Укроборонпром".

З огляду на викладене колегія суддів зауважує, що Державним концерном "Укроборонпром" підставно погоджено акт звірки б/н від 26.12.2012.

Водночас місцевим господарським судом встановлено, що власником 70% акцій Акціонерного товариства "Миколаївобленерго" є держава Україна в особі суб`єкта управління об`єктами державної власності Фонду державного майна України. Вказана обставина підтверджується матеріалами справи, а також визнається та не оспорюється сторонами.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд зазначає, що в силу приписів пункту 5 частини другої статті 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку" акт звірки б/н від 26.12.2012 також має бути погоджений і Фондом державного майна України як органом, що уповноважений управляти учасником процедури списання Акціонерним товариством "Миколаївобленерго".

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим колегія суддів зауважує, що у матеріалах справи відсутні та учасниками справи до суду не подано жодного доказу на підтвердження того, що акт звірки б/н від 26.12.2012 погоджений Фондом державного майна України.

Доводи апеляційної скарги про наявність преюдиційних обставин, зокрема, щодо встановлення факту належності та правомірності акту звірки б/н від 26.12.2012 як підстави для списання заборгованості відповідача перед позивачем у рішенні Господарського суду Миколаївської області від 24.06.2014, залишеному без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.12.2014 та постановою Вищого господарського суду України від 26.02.2015, у справі №915/570/14 за позовом Акціонерного товариства "Миколаївобленерго" до Державного підприємства "Миколаївський суднобудівний завод" про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію судом апеляційної інстанції оцінюються критично з огляду на наступне.

В силу частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.

Саме така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №917/1345/17.

Проаналізувавши зміст судових рішень, на які посилається позивач, колегія суддів вбачає, що питання погодження акту звірки б/н від 26.12.2012 Фондом державного майна України як органом, уповноваженим управляти учасником процедури списання Акціонерним товариством "Миколаївобленерго", судами в межах розгляду справи №915/570/14 не досліджувалось, що свідчить про відсутність преюдиційних обставин, які повинні враховуватися під час розгляду даної справи. Водночас жодного іншого рішення суду, в якому вказане питання було би предметом розгляду, скаржником до суду не подано.

Посилання апелянта на ухилення відповідача від виконання обов`язку щодо надання акту звірки б/н від 26.12.2012 на затвердження Фонду державного майна України апеляційним господарським судом до уваги не приймаються, оскільки приписи Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку" не конкретизують особу, яка повинна звертатися до органу, уповноваженого управляти учасником процедури списання, відтак колегія суддів виходить із того, що вживати заходи для погодження спірного акту з усіма учасниками процедури списання може як відповідач, так і позивач, між тим жодного доказу на підтвердження звернення Державного підприємства "Миколаївський суднобудівний завод" до Фонду державного майна України з метою погодження акту звірки б/н від 26.12.2012 або доказу на підтвердження спонукання Акціонерного товариства "Миколаївобленерго" до передачі вказаного акту на затвердження Фонду державного майна України матеріали справи не містять та скаржником до суду не подано.

За таких обставин Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підписаний сторонами та погоджений Державним концерном "Укроборонпром" акт звірки б/н від 26.12.2012 не може вважатися належною підставою для проведення списання заборгованості Державного підприємства "Суднобудівний завод ім. 61 комунара" перед Акціонерним товариством "Миколаївобленерго" в порядку, передбаченому Законом України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку", оскільки всупереч пункту 5 частини другої статті 2 цього Закону даний акт не погоджено з Фондом державного майна України як органом, уповноваженим управляти учасником процедури списання Акціонерним товариством "Миколаївобленерго", 70% акцій якого належить державі, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про встановлення факту списання заборгованості позивача перед відповідачем за спожиту електричну енергію у розмірі 12286876,37 грн.

Крім того, Державним підприємством "Миколаївський суднобудівний завод" також заявлено позовні вимоги про зобов`язання відповідача відобразити у своєму бухгалтерському обліку факт списання заборгованості Державного підприємства "Суднобудівний завод ім. 61 комунара" згідно з актом звірки від 26.12.2012 та припинити дії щодо бухгалтерського обліку заборгованості позивача за спожиту Державним підприємством "Суднобудівний завод ім. 61 комунара" електричну енергію у розмірі 12286876,37 грн.

Колегія суддів враховує, що зазначені вимоги є похідними від заявленої позивачем вимоги про встановлення факту списання заборгованості перед відповідачем за спожиту електричну енергію у розмірі 12286876,37 грн, відтак, беручи до уваги те, що можливість задоволення похідних вимог безпосередньо залежить від задоволення основних позовних вимог, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Водночас суд апеляційної інстанції зауважує, що господарські операції, тобто факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань та на фінансові результати, відображаються у бухгалтерському обліку методом їх всеохоплюючого і безперервного документування. Основним завданням бухгалтерського обліку є формування повної і достовірної інформації про діяльність організації та її майнове положення, необхідною внутрішнім користувачам бухгалтерської звітності керівникам, засновникам, учасникам і власникам майна організації, а також зовнішнім інвесторам, кредиторам і іншим користувачам бухгалтерської звітності.

У частині першій статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, є господарською операцією.

Відтак під списанням коштів слід розуміти внутрішню бухгалтерську операцію підприємства, яка відображається у його власному бухгалтерському обліку та не може будь-яким чином порушувати права інших суб`єктів господарювання.

При цьому колегія суддів враховує, що позивач не є органом, на який законом покладений обов`язок по контролю за веденням бухгалтерського обліку юридичними особами.

З огляду на викладене Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає, що сам по собі факт відображення відповідачем у своєму бухгалтерському обліку заборгованості позивача за укладеними між ними господарськими договорами жодним чином не порушує права Державного підприємства "Миколаївський суднобудівний завод", при цьому зобов`язання Акціонерного товариства "Миколаївобленерго" відобразити певну інформацію у бухгалтерському обліку або припинити дії з бухгалтерського обліку такої інформації фактично означає втручання у господарську діяльність юридичної особи.

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм матеріального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (пункт 58 рішення Європейського суду з прав людини рішення у справі "Серявін та інші проти України").

Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Миколаївської області норм права при ухваленні рішення від 10.04.2019 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Миколаївський суднобудівний завод" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.04.2019 у справі №915/1787/18 - без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство "Миколаївський суднобудівний завод".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 27.08.2019.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя Л.В. Поліщук