ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року

м. Київ

Справа № 913/273/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. - головуючого, Білоуса В.В., Жукова С.В.,

за участю секретаря судового засідання : Громак В.О.

за участю представників: ДП "Енергоринок" - адвокатів Темченко О.О., Андишула А.М., ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" - Лямзіної Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства "Енергоринок"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 30.05.2019

на рішення Господарського суду Луганської області від 04.12.2018

у справі № 913/273/17

за позовом Державного підприємства "Енергоринок"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання"

про стягнення 193 078 419,23 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

У березі 2017 ДП "Енергоринок" звернувся до Господарського суду Луганської області з позовом про стягнення з ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" 179 822 649,83 грн. заборгованості за поставлену електричну енергію за договором від 28.03.2007 №3969/02 у період з жовтня по грудень 2016, 3 262 417,67 грн. інфляційних втрат, 1 016 444,50 грн. 3 % річних, 8 797 084,58 грн. пені та 179 822,65 грн. штрафу.

Позов мотивовано тим, що відповідач в порушення умов договору від 28.03.2007 № 3969/02, а саме п.6.4, вчасно та в повному обсязі не розрахувався за поставленому йому позивачем з жовтня по грудень 2016 електроенергію на загальну суму 332 603 001, 46 грн., тому останній вправі вимагати сплати боргу, з урахуванням відповідальності за неналежне виконання грошових зобов`язань передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 7.3.2 цього договору.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 04.12.2018 у справі №913/273/17 (суддя Корнієнко В.В.) в позові відмовлено.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 30.05.2019 у справі № 913/273/17 (судді : Барбашова С.В., Гребенюк Н.В., Медуниця О.Є.) рішення Господарського суду Луганської області від 04.12.2018 скасовано. Прийнято нове рішення про часткове задоволення позову та стягнено з відповідача на користь позивача 3 % річних в розмірі 208 695,39 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1 296 930,99 грн.

В частині позову щодо стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 175 467 560,57 грн., 3% річних в розмірі 807 749,11 грн., інфляційних втрат в розмірі 1 965 486,68 грн., пені в розмірі 8 797 084,58 грн., штрафу в розмірі 179 822,65 відмовлено.

Закрито провадження у справі №913/273/17 в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 4 355 089,26 грн. основного боргу.

У касаційній скарзі ДП "Енергоринок" просить постанову Східного апеляційного господарського суду від 30.05.2019 та рішення Господарського суду Луганської області від 04.12.2018 у справі № 913/273/17 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Не погоджуючись з оскаржуваними судовими рішеннями позивач зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій порушені вимоги ст. ст. 1, 11, 12, 15-1 Закону України "Про електроенергетику", ст. ст. 14, 17 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", а також скаржник посилається на порушення апеляційним судом вимог ст. 617 ЦК України та ст.281 ГК України.

Крім того, скаржник зазначає про те, що суди обох інстанцій відмовляючи у стягненні основного боргу за поставлену електричну енергію у спірний період на підставі договору № 3969/02, безпідставно не врахували того, що постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг, на підставі яких зараховувались спірні грошові кошти як оплата за договором №11572/01 від 31.08.2015, існували на час дії Постанови №263 (з урахуванням змін, внесених Постановою №368) та є чинними на теперішній час, а тому, на думку скаржника, підлягали застосуванню судом при вирішенні цієї справи.

Також у своїй касаційній сказі позивач посилається на те, що вирішуючи даний спір суди попередніх інстанцій дійшли висновків щодо відсутності у відповідача боргових зобов`язань перед позивачем, проте доказів зазначеного матеріали справи не містять, що свідчить про порушення судами вимог ст. 72, ст. 75 ГПК України.

У відзиві ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" просить постанову апеляційного господарського суду залишити без змін, як таку що прийнята з урахуванням всіх обставин справи та вимог матеріального та процесуального права.

Протоколом передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 11.07.2019, що підтверджується витягом із протоколу, для розгляду касаційної скарги ДП "Енергоринок" у справі № 913/273/17 визначено колегію суддів у складі : Ткаченко Н.Г. - головуючий (доповідач), Жуков С.В., Білоус В.В. та ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.07.2019 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ДП "Енергоринок" та призначено до розгляду в судовому засіданні на 15.08.2019 на 10:00 год.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та доводи відзиву на касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволення позовних вимог виходив з того, що у спірний період з жовтня по грудень 2016 сторонами у справі виконувались два договори купівлі-продажу електроенергії: № 3969/02 від 28.03.2007 (постачання споживачам, розташованим на контрольованій території) та № 11572/01 від 31.08.2015 (купівля різниці перетоків електроенергії, переміщених з контрольованої території на неконтрольовану та навпаки), так у зазначений період відповідачем було перераховано з поточного рахунку із спеціальним режимом використання № НОМЕР_1 на рахунок позивача у якості оплати електроенергії, придбаної у позивача в цей же період кошти в сумі 306 542 981,80 грн., однак на підставі Постанови КМУ № 368 усі кошти, які в період з жовтня по грудень 2016 надходили на рахунок позивача із спеціальним режимом використання № НОМЕР_1 , списувались у першочерговому порядку на користь позивача в рахунок оплати електроенергії за договором № 11572/01. Проте, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.06.2017 у справі № 826/13109/16 визнано незаконним та нечинним з моменту прийняття абз. 4 п. 1 змін, що вносяться до Постанови КМУ №263, затверджених Постановою КМУ № 368, а саме яким встановлена першочерговість платежів, з урахуванням зазначеного місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що списання грошових коштів відповідача у першочерговому порядку з рахунку із спеціальним режимом використання № НОМЕР_1 на користь позивача в рахунок оплати електроенергії за договором № 11572/01, є незаконним, вказаний рахунок відкритий на для розрахунків за договором від 28.03.2007 № 3969/02, внаслідок чого у відповідача відсутня прострочена заборгованість за електроенергію за спірний період, що поставлена за договором № 3969/02.

Апеляційний господарський суд скасовуючи рішення суду першої інстанції та постановляючи про часткове задоволення позову, виходив з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 28.03.2007 між сторонами укладено договір № 3969/02, за умовами якого ДП "Енергоринок" зобов`язалось продавати ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" електроенергію, а останній оплачувати вартість цієї електричної енергії відповідно до умов цього договору.

Згідно п.4.13 цього договору, документом, який підтверджує факт переходу права власності на електроенергію від ДП "Енергоринок" до ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" є підписаний обома сторонами та скріплений печатками акт купівлі-продажу електроенергії.

Пунктом 6.1 зазначеного договору передбачено, що оплату за придбану електроенергію ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" здійснює грошовими коштами, що перераховуються на поточні рахунки із спеціальним режимом використання ДП "Енергоринок" з поточних рахунків із спеціальним режимом використання ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання", відкритих відповідно до чинних нормативно-правових актів України, які регулюють порядок розрахунків за електроенергію, а також із інших рахунків ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання".

За п.6.2 та п. 6.4 цього договору визначено, що перерахування коштів ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" за придбану у ДП "Енергоринок" електроенергію здійснюються кожного банківського дня розрахункового місяця з урахуванням п.6.3 договору і зараховується сторонами як оплата за електричну енергію, придбану у цьому місяці з урахуванням умов п.п.6.4 та 6.5 цього договору та окремих рішень Кабінету Міністрів України.

Остаточний розрахунок за придбану електроенергію здійснюється ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" до 14-го числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим, з поточних, або інших (крім поточного із спеціальним режимом використання) рахунків із зазначенням призначення платежу.

В п. 7.3.2 договору, з урахуванням додаткових угод, в разі несплати ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" за придбану у ДП "Енергоринок" електроенергію у строки, встановлені в п.6.4 цього договору, з 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим, ДП "Енергоринок" має право нарахувати пеню у розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення) за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягнути штраф у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу.

На виконання умов договору від 28.03.2007 № 3969/02, у період з жовтня по грудень 2016 відповідач придбав у позивача електроенергію на загальну суму 332 603 001,46 грн., що підтверджується актами купівлі - продажу електроенергії від 31.10.2016, 30.11.2016, 31.12.2016, які підписані та скріплені печатками сторін, проте лише частково розрахувався за поставлену електроенергію.

Із наявних у справі матеріалів видно та як встановлено судом, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2015 №263 "Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження", 31.08.2015 між ДП "Енергоринок" та ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" укладено договір №11572/01, за умовами якого ДП "Енергоринок" зобов`язався продавати ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" різницю перетоків електричної енергії, переміщену з контрольованої території на неконтрольовану територію, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору.

Судом встановлено, що у період з січня по грудень 2016, на виконання договору від 31.08.2015 № 11572/01 позивач продавав відповідачу різницю перетоків електроенергії, переміщену з контрольованої території на неконтрольовану територію, що підтверджується матеріалами справи та сторонами не заперечується.

Таким чином, як встановлено апеляційним судом у спірний період з жовтня по грудень 2016 ДП "Енергоринок" та ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" виконували два договори купівлі-продажу електроенергії, а саме №3969/02 від 28.03.2007 (постачання споживачам, розташованим на контрольованій території) і № 11572/01 від 31.08.2015 (купівля різниці перетоків електроенергії, переміщених з контрольованої території на неконтрольовану та навпаки).

Предметом даного судового спору є вимоги ДП "Енергоринок" до ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" про стягнення з відповідача 179 822 649,83 грн. заборгованості, за поставлену електричну енергію у період жовтень - грудень 2016 на підставі договору від 28.03.2007 № 3969/02, 3 262 417,67 грн. інфляційних втрат, 1 016 444,50 грн. 3 % річних, 8 797 084,58 грн. пені та 179 822,65 грн. штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Перевіряючи дотримання кожною із сторін своїх зобов`язань за договором № 3969/02, апеляційним судом встановлено, що ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" придбало у ДП "Енергоринок" електроенергію: -у жовтні 2016 на суму 93 442 070,98 грн., у листопаді 2016 на суму 106 979 656,56 грн.,у грудні 2016 на суму 132 181 273,92 грн., це підтверджується актами купівлі-продажу електроенергії від 31.10.2016, від 30.11.2016 та 31.12.2016, які підписані сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" для здійснення розрахунків за електричну енергію з учасниками оптового ринку електричної енергії, відкрито в філії Луганського обласного управління ПАТ "Державний ощадний банк України" поточний рахунок зі спеціальним режимом використання № НОМЕР_1 , що підтверджується договором банківського рахунку № 36-16/18Т/У-409-06 від 28.11.2006, за період з 01.10.2016 по 31.12.2016 з поточного рахунку відповідача із спеціальним режимом використання № НОМЕР_1 , було перераховано на поточний рахунок позивача із спеціальним режимом використання № НОМЕР_2 грошові кошти на загальну суму 306 542 981,80 грн.

Апеляційний господарський суд, врахувавши довідку філії Луганське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" від 07.09.2018 № 110.33-18/251/83976/2018-12/ щодо перерахованих коштів з поточного рахунку відповідача із спеціальним режимом використання № НОМЕР_1 в період з 01.10.2016 по 31.12.2016 та розшифровки банківських виписок ДП "Енергоринок" про надходження грошових коштів з рахунку ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" № 60 за придбану у спірний період електричну енергію за договором №3969/02 від 28.03.2007, встановив, що за період з 04.10.2016 по 31.10.2016 відповідач сплатив позивачу за придбану у жовтні 2016 електроенергію за договором № 3969/02 від 28.03.2007 грошові кошти у сумі 19 755 477,95 грн., за період з 01.11.2016 по 27.12.2016 відповідач сплатив позивачу за придбану у листопаді 2016 електроенергію за договором №3969/02 від 28.03.2007 грошові кошти у сумі 32 053 787,68 грн., а за період з 01.12.2016 по 30.12.2016 відповідач сплатив позивачу за придбану у грудні 2016 електроенергію за договором №3969/02 від 28.03.2007 грошові кошти у сумі 59 284 823,15 грн.

При цьому, суд апеляційної інстанції встановив, що операції із зазначенням дат та сум зарахування грошових коштів, номерів платіжних документів, призначенням платежів відображені, як в наданих позивачем документах, так і в досліджуваній банківській виписці, у зв`язку з чим, факт зарахування цих коштів саме за придбану у спірний період електроенергію є підтвердженим та не заперечується обома сторонами.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначив, що банківські операції, які відображені у досліджуваній довідці банку, містять наступне призначення платежу: "Розподіл коштів за електричну енергію згідно постанови НКРЕ №1768 від 30.09.2016, абзацу 5 п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2015 №263".

Отже з урахуванням зазначеного вище, між сторонами виник спір про те, на виконання якого із договорів про постачання електроенергії № 3969/02 чи № 11572/01 повинні бути зараховані вказані платежі.

Згідно ч. 4 ст. 23 Закону України "Про електроенергетику" , Кабінету Міністрів України надані повноваження щодо встановлення особливостей регулювання правових, економічних та організаційних відносин, пов`язаних з продажем електричної енергії з оптового ринку електричної енергії України на тимчасово окуповану територію та на територію, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, а також відносин, пов`язаних з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням, купівлею, продажем і використанням електричної енергії на тимчасово окупованій території та на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження та визначення переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 07.05.2015 №263 "Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження" , абзацом 3 пункту 1 якої установлено, зокрема, що різниця перетоків електричної енергії враховується окремо за Донецькою та Луганською областями в точках обліку, які розташовані на контрольованій території.

Пунктом 4 Постанови № 263 встановлено, що Порядок, механізм та принципи взаємодії суб`єктів електроенергетики, що виникають у зв`язку з виробництвом, передачею, постачанням, купівлею та продажем електричної енергії, порядок формування цін (тарифів), компенсації технологічних втрат електричної енергії під час передачі, а також розрахунків за електричну енергію, послуги з передачі та постачання електричної енергії, інші питання регулювання відносин у сфері електроенергетики на неконтрольованій території визначаються багатостороннім договором.

Суб`єкти електроенергетики, що одночасно провадять діяльність на контрольованій та неконтрольованій території, ведуть окремий бухгалтерський облік господарської діяльності на неконтрольованій та контрольованій території (п.5 постанови № 263).

В пункті 6 Постанови № 263 вказано, що розрахунки за продаж різниці перетоків електричної енергії між оптовим постачальником і публічним акціонерним товариством "ДТЕК Донецькобленерго" та товариством з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання" на неконтрольованій території здійснюються у безготівковій формі через окремі поточні рахунки зазначених суб`єктів господарювання, відкриті в уповноваженому банку, та поточний рахунок із спеціальним режимом використання оптового постачальника.

Із наявних у справі матеріалів вбачається та як встановлено судом, на виконання зазначеної Постанови Кабінету Міністрів України № 263, за якої купівля та продаж електричної енергії з 01 травня 2015 здійснюється на неконтрольованій території Луганської області ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання", між сторонами у цій справі укладено договір від 31.08.2015 № 11572/01, за умовами якого, ДП "Енергоринок" зобов`язався продавати, а ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" купувати різницю перетоків електричної енергії, переміщену з контрольованої території на неконтрольовану територію, та оплачувати її вартість, остаточний розрахунок за куплену електроенергію здійснюється ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" до 14-го числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим, на поточний рахунок Позивача із спеціальним режимом використання із зазначенням у платіжному дорученні відповідного договору (п. 5.3 договору).

Договір № 11572/01 набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками… та діє протягом терміну дії постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2015 № 263.

Так, 04.06.2015 на виконання наведених вимог Постанови № 263, відповідачем в уповноваженому банку філії Луганське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" відкрито поточний рахунок № НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою банку від 10.09.2018 № 110.33-18/252/84097/2018-12/вих.

З огляду на наведене вище, в період з січня по грудень 2016 сторони виконували умови договору № 11572/01, зокрема, позивач продавав відповідачу різницю перетоків електроенергії, переміщену з контрольованої території на неконтрольовану територію, ці обставини встановлено також в рішенні Господарського суду Луганської області від 25.04.2017 у справі № 913/225/17, яке набрало законної.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у спірний період сторони виконували два договори купівлі-продажу електроенергії договір № 3969/02 (постачання споживачам, розташованим на контрольованій території) та договір №11572/01 (купівля різниці перетоків електроенергії, переміщених з контрольованої території на неконтрольовану та навпаки), при цьому, відповідно до вимог законодавства, розрахунки за договором № 3969/02 повинні були здійснюватися через рахунок із спеціальним режимом використання № 60, а розрахунки за договором № 11572/01 повинні були здійснюватися через поточний рахунок № НОМЕР_3 , оскільки цей рахунок відкритий для виконання саме для розрахунків за договором № 11572/01 підтверджується довідкою банку, в якій вказано, що рахунок відкритий на виконання постанови Кабінету Міністрів України №263 від 07.05.2015.

Регулювання економічних та організаційних відносин на оптовому ринку електричної енергії України, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження регулюються виключно положеннями Постанови № 263 Кабінету Міністрів України, прийнятої на виконання ст. 23 Закону України "Про електроенергетику".

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2016 № 368 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 7 травня 2015 року №263" а саме абзацом 4 пункту 1 вказаної постанови, доповнено пункт 1 постанови №263 абзацом 5 наступного змісту: "розрахунки з оптовим постачальником електричної енергії за електричну енергію публічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобленерго" і товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання", що постачається на неконтрольовану територію, здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання як першочергові в обсягах загальних платежів за Донецькою та Луганською областями відповідно".

Так, судом апеляційної інстанції зазначено, що в банківській довідці та доданій до неї таблиці відображені операції з перерахування грошових коштів з призначенням платежу: "Розподіл коштів за електричну енергію згідно постанови НКРЕ №1768 від 30.09.2016, абзацу 5 п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2015 №263", отже на підставі вказаних положень постанови № 368, грошові кошти, які надходили у період з жовтня по грудень 2016 на рахунок відповідача із спеціальним режимом використання № НОМЕР_1 , перераховувались в першочерговому порядку на користь позивача в рахунок оплати за електроенергію, поставлену за договором № 11572/01.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.06.2017 у справі № 826/13109/16, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2017 та постановою Верховного Суду від 20.06.2018, визнано незаконним та нечинним з моменту прийняття абзац 4 пункту 1 змін, що вносяться до Постанови КМУ № 263, затверджених Постановою КМУ № 368 (яким встановлена першочерговість в обсягах загальних платежів).

При цьому, у постанові від 20.06.2018 адміністративної справи № 826/13109/16 Верховний Суд вказав на те, що абзацом 4 пункту 1 постанови №368 Кабінет Міністрів України виключив можливість здійснення розрахунків за продаж різниці перетоків електричної енергії між оптовим постачальником та ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" на неконтрольованій території на поточні рахунки, відкриті в установі банку, оскільки спірним пунктом постанови Кабінету Міністрів України, змінено порядок розрахунків між ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" та оптовим постачальником, що є втручанням у правовідносини сторін.

Крім того, як зазначено судом касаційної інстанції, територія Луганської області тимчасово окупована і знаходиться не під контролем державних органів частково, у зв`язку з чим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" було затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

За таких обставин, Верховний Суд у справі № 826/13109/16 дійшов висновку про те, що зазначаючи в оскаржуваній нормі "в обсягах загальних платежів за Донецькою та Луганською областями" без уточнення або обмеження територіями, зазначеними в Переліку, дія вказаної норми розповсюджується на правовідносини, що складаються на території усієї Луганської області і не відповідає Закону України "Про електроенергетику".

З огляду на зазначене вище, апеляційним господарським судом встановлено, що в судовому порядку положення абз. 4 п. 1 постанови Кабінету міністрів України №368 визнані незаконними та нечинними з моменту прийняття, тому перерахування грошових коштів відповідача у першочерговому порядку з рахунку зі спеціальним режимом використання № НОМЕР_1 на користь позивача в рахунок оплати електроенергії за договором №11572/01, також є незаконним, при цьому розрахунки за договором №11572/01 повинні були здійснюватися через поточний рахунок № НОМЕР_3 , оскільки такий окремий рахунок № НОМЕР_3 і був відкритий на виконання Постанови № 263, а саме, для здійснення розрахунків за поставлену електроенергію на неконтрольовану територію за договором №11572/01 від 31.08.2015.

Враховуючи вище наведене, апеляційний господарський суд встановив, що в період з 03.10.2016 по 31.10.2016 відповідач сплатив позивачу 67 862 048,43 грн. за придбану у жовтні електроенергію за договором №3969/02, в період з 01.11.2016 по 30.11.2016 відповідач сплатив позивачу 82 405 502,30 грн. за придбану у листопаді електроенергію за договором № 3969/02, 27.12.2016 відповідач оплатив 20 219 065 грн. в рахунок погашення заборгованості за придбану у листопаді 2016 електроенергію за договором №3969/02, в період з 01.12.2016 по 30.12.2016 відповідачем оплачено 134 132 052,07 грн. за придбану у грудні 2016 електроенергію за договором №3969/02, так апеляційний суд врахувавши вимоги п. 6.4. договору щодо остаточного розрахунку за куплену електроенергію до 14-го числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим встановив, що станом на 15.11.2016 у відповідача існувала заборгованість в розмірі 25 580 022,55 грн. за придбану у жовтні 2016 електроенергію, станом на 15.12.2016 у відповідача існувала заборгованість в розмірі 24 574 154,26 грн. за придбану у листопаді 2016 електроенергію, а оскільки 27.12.2016 відповідач сплатив 20 219 065 грн. за придбану у листопаді 2016 електроенергію, станом на 27.12.2016 неоплаченою залишилась заборгованість в розмірі 4 355 089,26 грн. за поставлену електроенергію у цьому місяці та за придбану у грудні 2016 електроенергію на загальну суму 132 181 273,92 грн. відповідач розрахувався в повному обсязі, так як встановлено вище, за вказаний період було перераховано позивачу загалом 134 132 052,07 грн.

Так, апеляційний суд зазначив, що згідно довідки позивача, на виконання умов п. 6.5 договору №3969/02, ДП "Енергоринок" 31.01.2017 зараховано 27 518 775,44 грн. в рахунок погашення заборгованості відповідача за придбану у жовтні 2016 електроенергію, на підставі листа позивача від 08.02.2017 №01-29/2/75, таким чином станом на 31.01.2017 відповідач повністю розрахувався за придбану у жовтні електроенергію, а залишок боргу у сумі 4 355 089,26 грн. за придбану у листопаді 2016 електроенергію було погашено 31.03.2017 на підставі листа позивача від 10.04.2017 №01-17/2/183, про що зазначено в довідці позивача.

Отже апеляційним судом зазначено, що станом на час розгляду цієї справи заборгованість за придбану у спірний період електроенергію у відповідача відсутня, враховуючи, зокрема вище встановлене та заявою від 26.10.2018 позивача про закриття провадження у цій справі в частині стягнення з відповідача 179 822 649,83 грн. основного боргу, у зв`язку із його повною оплатою.

Відтак, з урахуванням вище встановленого та враховуючи те, що залишок заборгованості відповідача за придбану у листопаді 2016 електроенергію погашено 31.03.2017, тобто, після звернення позивача до суду із цим позовом, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що провадження у цій справі в частині стягнення з відповідача 4 355 089, 26 грн. основного боргу підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, щодо стягнення решти суми боргу 175 467 560,57 грн. апеляційний суд дійшов висновку щодо наявності підстав для відмови в позові в цій частині, у зв`язку з погашенням цієї суми боргу відповідачем до звернення позивача до суду із даним позовом.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 цього Кодексу).

Відтак, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Так за ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

При цьому, враховуючи положення частини 2 статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що оскільки ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" у встановлені договором № 3969/02 строки, враховуючи положення п. 6.4, не розрахувався за поставлену йому електроенергію, що підтверджується належними доказами, ДП "Енергоринок" вправі вимагати сплати від відповідача інфляційних втрат та 3 % річних, враховуючи відповідальність за порушення грошових зобов`язань передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому апеляційний господарський суд врахувавши наведені вище норми права та здійснивши перерахунок втрат внаслідок інфляції та 3 % річних, дійшов висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позову, зокрема щодо стягнення з відповідача на користь позивача 1 296 930,99 грн. інфляційних втрат та 208 695,39 грн. 3 % річних.

Звертаючись з даним позовом позивач просив стягнути з відповідача 8 797 084,58 грн. пені, обрахованої за період з 20.11.2016 по 28.02.2017 та 179 822,65 грн. штрафу, нарахованих на підставі п.7.3.2 договору № 3969/02.

Закон України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" набрав чинності 07.02.2015.

Метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція (ст. 1 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси").

Згідно ст. 2 зазначеного вище Закону передбачено, встановити мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено апеляційним судом, основним видом діяльності ДП "Енергоринок" є торгівля електроенергією, що підтверджується статутом підприємства та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Отже, як встановлено судом, позивач - ДП "Енергоринок" є енергопостачальною компанією в розумінні ст. 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції, чинній на момент прийняття Закону) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

За п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів.

Як також вбачається із матеріалів справи та як встановлено апеляційним господарським судом, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" є передача електроенергії; розподілення електроенергії, торгівля електроенергією, таким чином відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг та здійснює свою господарську діяльність на території Луганської області, що входить до "Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція", затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції встановивши, що позивач є енергопостачальною організацією, а відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території, де проводилася в спірний період часу антитерористична операція, дійшов висновку про поширення на спірні правовідносини, пов`язані із стягненням пені та штрафу, мораторію, встановленого ч. 2 ст. 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" .

З огляду на вище зазначене та враховуючи те, що позивачем заявляючи вимоги до відповідача нарахована, пеня, зокрема, за період з 20.11.2016 по 28.02.2017, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що нарахування пені та штрафу за договором № 3969/02 не має здійснюватися з 07.02.2015, а саме, від дати набрання чинності Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси".

До того ж суд апеляційної інстанції встановив, що факт існування на території Луганської області форс-мажорних обставин, передбачених умовами договору №3969/02 від 28.03.2007, а саме початок дії форс-мажорних обставин - з 14.04.2014, підтверджується сертифікатом Торгово-Промислової палати України №2563/05-4 від 22.08.2014, в якому міститься посилання на Указ Президента України від 14.04.2014 №405/2014, яким було введено рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", а також на Закон України "Про боротьбу з тероризмом"

Пунктом .9.2 договору № 3969/02 визначено, що при настанні обставин форс-мажору сторони звільняються від виконання зобов`язань за цим договором на термін дії форс-мажорних обставин і усунення їх наслідків.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено апеляційним судом, листом ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" повідомляло ДП "Енергоринок" про настання обставин форс-мажору, та відповідно, неможливість виконання ним своїх зобов`язань за договором № 3969/02, додавши при цьому копію сертифікату про форс-мажорні обставини.

За ч. 1 ст. 218 ГК України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відтак, враховуючи встановлене та вище наведене, апеляційний господарський суд встановивши, що обставини форс-мажору, передбачені умовами договору № 3969/02 підтверджені відповідним сертифікатом №2563/05-4 від 22.08.2014 та існували в період з жовтня по грудень 2016, дійшов висновку щодо відсутності вини відповідача у невиконанні взятого на себе грошового зобов`язання, що виключає відповідальність у вигляді штрафу та пені, а тому апеляційним судом постановлено про відмову в позові в частині стягненні з відповідача на користь позивача пені у сумі 8 797 084,58 грн. та штрафу у сумі 179 822,65 грн.

За таких обставин, враховуючи встановлене апеляційним судом та наведені вище норми законодавства, касаційний господарський суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо наявності правових підстав для закриття провадження, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, в частині стягнення боргу за поставлену електричну енергію у спірний період на виконання умов договору № 3969/02 у сумі 4 355 089, 26 грн. та для відмови у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості у сумі 175 467 560,57 грн., внаслідок її погашення відповідачем на час звернення позивача до суду з цим позовом, при цьому суд апеляційної інстанції, здійснивши перерахунок інфляційних втрат та 3 % річних, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку, що позов в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню, стягнувши з відповідача на користь позивача втрат внаслідок інфляції у сумі 1 296 930,99 грн. та 208 695,39 грн. 3 % річних.

Разом з тим, щодо стягнення заявлених позивачем пені, нарахованої за період з 20.11.2016 по 28.02.20017, та штрафу , то суд апеляційної інстанції посилаючись на вимоги ч. 2 ст. 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси", який набрав чинності 07.02.2015, положення ч. 2 ст. 218 ГК України, враховуючи сертифікат Торгово-Промислової палати України №2563/05-4 від 22.08.2014, що підтверджує факт існування на території Луганської області форс-мажорних обставин з 14.04.2014, передбачених умовами договору № 3969/02, встановивши усі фактичні обставини справи та надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, апеляційний суд дійшов щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення пені та штрафу, з таким висновком погоджується і суд касаційної інстанції.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (res judicata), базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії", від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Понамарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини.

За усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 (заява №3236/03), "Рябих проти Росії" від 03.12.2003 (заява №52854/99), "Нєлюбін проти Росії" від 02.11.2006 (заява №14502/04)), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Наведені у касаційній скарзі ДП "Енергоринок" аргументи, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, які викладені в оскаржуваній постанові апеляційного господарського суду і не можуть бути підставами для скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду, відповідно до вимог ст. 310 ГПК України, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем вимог законодавства.

Відповідно ч. 1 та ч. 2 ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, з урахуванням вище викладеного, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що постанова Східного апеляційного господарського суду від 30.05.2019 у справі № 913/273/17 постановлена у відповідності до фактичних обставин, з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Оскільки суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду не вбачається, судові витрати відповідно до ст.129 ГПК України (в редакції, чинній після 15.12.2017) покладаються на заявника касаційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 300, 301, 314, 315, 317 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Державного підприємства "Енергоринок" залишити без задоволення.

Постанову Східного апеляційного господарського суду від 30.05.2019 у справі № 913/273/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя - Ткаченко Н.Г.

Судді - Білоус В.В.

Жуков С.В.