СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2019 р. Справа № 922/1017/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А. , суддя Стойка О.В.

за участю секретаря судового засідання Марченко О.В.

за участю представників сторін

від позивача не з`явився

від відповідача - Коваленко А.О. довіреність від 20.12.18 №3251

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" (вх. №2476Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 16.07.2019 (суддя С.Ч. Жельне.; повний текст рішення складено та підписано 22.07.2019) у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА", м. Київ,

до Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія", м. Харків,

про стягнення коштів 99 000,00 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

08.04.2019, позивач, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 99000,00 грн.

В обґрунтування позовної заяви вказував на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування в порядку регресу. В якості правових підстав посилався на положення ст. 993 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.04.2019 у справі №922/1017/19 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням господарського суду Харківської області від 16.07.2019 у справі №922/1017/19 в позові відмовлено повністю.

ПрАТ "СК "УНІКА" з рішенням суду першої інстанції не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Харківської області від 16.07.2019 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ТДВ "Міжнародна страхова компанія" на користь ПрАТ "СК "УНІКА" заборгованість у сумі 99 000,00 грн. та судові витрати.

Скаржник зазначає, що позивач, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування, набув права зворотної вимоги до страховика винної особи (відповідача) у сумі виплаченого страхового відшкодування, але у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

З відповідною заявою про відшкодування витрат в порядку суброгації та на умовах ст. 35 Закону, позивач звернувся до відповідача 23.10.18р, яку останній отримав 05.11.18р., отримання даного пакету документів, підтверджується поштовим повідомленням наявним в матеріалах справи. З моменту отримання відповідачем заяви і по день отримання позовної заяви відповідач добровільно не відшкодував шкоду та не прийняв рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Тобто, відповідач в супереч закону, взяті на себе зобов`язання не виконав.

Крім того, скаржник зазначає, що відповідач необгрунтував та не довів, невиконання позивачем, які саме обов`язки призвели до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди, зокрема, враховуючи, що відповідачем було отримано заяву, яка містила відомості про дату і місце скоєння ДТП, його учасників, номери транспортних засобів, номер полісу відповідача, номер договору добровільного страхування відповідача, розмір виплаченого позивачем відшкодування, реквізити для перерахування коштів, номери зв`язку з виконавцем.

Також, скаржник вважає, що відповідачем не було надано суду першої інстанції доказів на спростування встановленої позивачем відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, внаслідок його пошкодження в ДТП, і також відповідач не спростував розраховану позивачем суму страхового відшкодування, а навпаки визнав її.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2019 для розгляду справи сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий (суддя-доповідач) Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А., суддя Стойка О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.08.2019р. по справі №922/1017/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА», на рішення господарського суду Харківської області від 16.07.2019 по справі №922/1017/19, встановлено відповідачу в строк до 28.08.2019 надати відзив на апеляційну скаргу, розгляд скарги призначено на 29.08.2019 об 11:00 год.

27.08.2019 на адресу Східного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу. У відзиві ТДВ «Міжнародна страхова компанія» просить залишити рішення суду від 16.07.2019 у справі №922/1017/19 без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Вказаний відзив судом апеляційної інстанції розглянуто, прийнято до уваги та долучено до матеріалів справи.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористався.

Відповідач у судовому засідання щодо доводів апеляційної скарги заперечував, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив відмовити в задоволення апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. ст. 222, 223 ГПК України судом під час розгляду даної справи було здійснено повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та складено протокол судового засідання.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на те, що визначений вимогами статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строк на прийняття рішення щодо здійснення виплати страхового відшкодування на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за наслідками настання дорожньо - транспортної пригоди, зумовленої порушенням водієм забезпеченого за вказаним полісом транспортного засобу, а саме: автомобілем ТАТАLPT 613 реєстраційний номер НОМЕР_1 , Правил дорожнього руху України, як і строк здійснення відповідної виплати, не настав.

З цим висновком суд апеляційної інстанції погодитись не може.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.10.2017 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія" Уніка" та ОСОБА_1 був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №030443/4605/0000002, предметом якого є страхування транспортного засобу "MERCRDES-BENZ", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (т.1 а.с 16-17).

28.08.2018 р. відповідно до довідки УПП у м. Києві за вини ОСОБА_2 , який керував вищевказаним транспортним засобом, сталася ДТП, в якій був пошкоджений автомобіль Mersedes Benz, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 на праві власності (т.1 а.с 15).

29.08.2018 страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (т.1 а.с. 12-13)

На виконання умов Договору страхування, на підставі страхового акту №00270504 та розрахунку №АС-00004940 від 18.09.2018 , позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 238525,15 грн., яку перерахував на рахунок, визначений страхувальником, що підтверджується платіжним дорученням №048548 від 17.10.2018 (т.1 а.с 53).

Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 18.09.2018 по справі №752/18269/18 ОСОБА_2 визнано винною особою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України, що призвело до ДТП 28.08.2018 (т.1 а.с 54).

Відповідач, відповідно до полісу АМ/45119508 станом на 28.08.2018 року здійснював страхування цивільно правової відповідальності водіїв забезпеченого транспортного засобу TATALPT 613, д.н.з. НОМЕР_1 . Страхування здійснювалось на умовах і підставі Закону України Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі Закон). Розмір франшизи (ст. 12 Закону) становить 1000 грн.

Позивач у позовній заяві зазначав, що враховуючи те, що розмір франшизи за полісом № АМ/45119508, укладеним між власником транспортного засобу, яким керував винуватець ДТП, та відповідачем, становить 1000 грн., сума страхового відшкодування з урахуванням ліміту за полісом ОСЦПВВНТЗ, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить відповідно 99 000,00 грн.

23.10.2018 позивач звернувся до відповідача з заявою про відшкодування витрат (вих.№1223) в порядку ст. 993 ЦК України та ст.27 Закону України Про страхування яку останній отримав 05.11.2018 року (т.1 а.с 56-57).

08.11.2018 року відповідачем на адресу позивача був направлений лист (запит) вих. №2874 з пропозицією додатково надати копію повного тексту договору добровільного страхування наземного транспорту від 25.10.2017р. та фотоматеріалів огляду пошкодженого ТЗ. Додатково було зазначено, що питання щодо виплати страхового відшкодування буде розглянуто після надання вказаних документів у встановлений Законом строк (т.1 а.с 78).

28.01.2019 року за №316 на адресу позивача направлено повторний запит аналогічного змісту (т.1 а.с 77).

Позивач, звертаючись до господарського суду з даним позовом зазначив, що посилався на вимоги ст. 993 ЦК України та вказував на те, що отримав право вимоги у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування, оплаченого потерпілій особі.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Вимогами статі 27 Закону України "Про страхування", яка кореспондується зі ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Отже, право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ взятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується, з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) в порядку, який визначено ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Згідно змісту статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналізуючи зазначене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди, відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

У силу приписів статі 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ взятих на себе зобов`язань виключно за умови виконання встановлених Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вимог, в т.ч. щодо подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання відповідної заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто, підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданої внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу шкоди на підставі договору добровільного майнового страхування.

Отже, з сукупного аналізу наведених вище норм та враховуючи розподіл обов`язку доказування між сторонами, встановлений ст. 77 ГПК України, саме відповідач, як особа, яка не здійснила позивачу виплату страхового відшкодування, і повинна довести обґрунтованість таких дій або причини відмови в їх виконанні, а саме, що зі сторони позивача мало місце не тільки невиконання ним встановлених Законом обов`язків, а і що саме це невиконання призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Проте, відповідач не обґрунтував та не довів, невиконання позивачем яких саме обов`язків призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди, зокрема, враховуючи, що відповідачем було отримано заяву, яка містила відомості про дату і місце скоєння ДТП, його учасників, номери транспортних засобів, номер полісу відповідача, номер договору добровільного страхування відповідача; розмір виплаченого позивачем відшкодування, реквізити для перерахування коштів, номери зв`язку з виконавцем.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що п. 35.2 ст. 35 Закону визначає перелік документів, які повинні бути додані до заяви, разом з цим саме по собі недодання якогось з документів до заяви не може бути, наслідком для уникнення від здійснення відшкодування або автоматичної відмови у страховій виплаті, відповідач мав довести, що таке ненадання, але за наявності всіх вказаних у заяві відомостей, призвело до неможливості встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди, а також довести, що не міг витребувати у осіб, які мали у своєму розпорядженні відповідні документи та відомості.

Листи відповідача № 2874 від 08.11.2018 та №316 від 28.01.2019, адресовані позивачу, які нібито містять вимогу про надання необхідних документів, не може бути визнаний за вчинення відповідачем всіх належних та можливих дій для отримання вищевказаних відомостей та переліку документів, які повинні бути додані до заяви, оскільки в матеріалах справи відсутні докази направлення даних листів та вручення їх позивачу.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що Закон надає право відповідачу, якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, він не зміг оцінити її загальний розмір, то - виплатити страхове відшкодування у розмірі шкоди, оціненої відповідачем самостійно (ст. 36.2 Закону).

Разом з цим, відповідач вказаних дій не вчинив, натомість проігнорував вимогу позивача, а обґрунтованість такої бездіяльності перед судом не довів.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що твердження позивача, викладені ним в апеляційній скарзі, ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на рішення господарського суду Харківської області від 16.07.2019 у справі № 922/1017/19 задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 16.07.2019 у справі № 922/1017/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" (м. Харків, вул. Мироносицька, 99 літера А-3, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (м. Київ, 01032, вул. Саксаганського, 70-А, ) відшкодування у розмірі 99 000,00 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" (м. Харків, вул. Мироносицька, 99 літера А-3, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (м. Київ, 01032, вул. Саксаганського, 70А, ) 1921,00 грн. судового збору за подання позову, 2881,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Дана постанова може бути оскаржена у порядку ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний тест постанови апеляційного суду складено 30.08.2019.

Головуючий суддя С.В. Барбашова

Суддя О.А. Істоміна

Суддя О.В. Стойка