РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.08.2019Справа № 910/8287/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська

страхова група»

до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс»

про стягнення 15 698, 57 грн.,

Без виклику (повідомлення) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» (далі - відповідач) про стягнення 15 698, 57 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2820-16-00067 від 08.11.2016 та у зв`язку з настанням страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля «Hyundai Grandeur», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля «Opel Omega», реєстраційний номер НОМЕР_2 , водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, станом на дату настання останньої була застрахована відповідачем на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AK/4110368, а тому позивач вказує, що обов`язок з відшкодування спричинених збитків покладається на відповідача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.07.2019 відкрито провадження у справі № 910/8287/19, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

10.07.2019 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, розмір завданого збитку позивачем було визначено без врахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Hyundai Grandeur», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у відповідності до вимог п.п. 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів з огляду на те, що складові частини автомобіля відновлювалися ремонтом, що підтверджується ремонтною калькуляцією вказаного автомобіля в Audahistory.

12.07.2019 через відділ діловодства господарського суду міста Києва від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла витребувана судом інформація.

23.07.2019 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані письмові пояснення, відповідно до змісту яких позивач не погоджується з аргументами відповідача, які викладені у відзиві на позов, оскільки:

- згідно з наданим відповідачем висновком щодо розміру заподіяної шкоди до страхового акту № 1807/17/50/ЦВ04/01/2 розрахунок фізичного зносу деталей, що підлягають заміні, дорівнює нулю, тобто стоїть пробел - № 4;

- Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів застосовується для оцінки майна, збитків, а не для встановлення реальних збитків, які можна встановити тільки під час ремонту транспортного засобу;

- відповідно до Розділу 5 Методики, оцінка проводиться тільки за результатами огляду транспортного засобу, тоді як відомостей про те, що потерпіла особа надавала автомобіль для огляду матеріали справи не містять, у зв`язку з чим незрозуміло, як особа оцінювала пошкодження транспортного засобу;

- відповідач не заперечує, що строк експлуатації автомобіля на момент ДТП не перевищує 7 років, а запчастини замінені на нові, що підтверджується відповідними документами СТО.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.11.2016 між позивачем (Страховик) та Представництвом «Юнг Сан Хандельегезелльшафт МБХ» (Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2820-16-00067 (далі - Договір) щодо автомобіля «Hyundai Grandeur», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Пунктом 8 Договору передбачено строк його дії - з 19.11.2016 по 18.11.2017.

Відповідно до пункту 11.1. Договору до страхових випадків віднесено ДТП.

Згідно з пунктом 11.25. Договору територією страхування є Україна (за винятком тимчасово окупований територій відповідно до чинного законодавства України; територій Донецької та Луганської областей в географічних межах цих адміністративно-територіальних одиниць).

22.08.2017 у місті Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Opel Omega», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення із застрахованим позивачем автомобілем «Hyundai Grandeur», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/17752/17 від 28.11.2017, водія автомобіля «Opel Omega», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 визнано винним у ДТП, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Згідно з Довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 435113 автомобілю «Hyundai Grandeur», реєстраційний номер НОМЕР_1 , завдані механічні пошкодження задньої центральної частини.

28.08.2018 страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, яке просив перерахувати на рахунок СТО для здійснення ремонту.

Відповідно до складеного ТОВ «Богдан Авто» рахунку-фактури № БА-0030609 від 21.09.2017, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai Grandeur», реєстраційний номер НОМЕР_1 , мала скласти 38 532, 78 грн (в т.ч. ПДВ) та передбачала: відновлення лакофарбового покриття (вартість робіт без ПДВ та знижки 15 915, 56 грн.) з використанням наступних матеріалів (запчастин): накладка бамперу заднього (вартість без ПДВ та знижки 7 000, 00 грн), енергопоглинач бампера заднього (вартість без ПДВ та знижки 1 500, 00 грн), підсилювач бампера заднього (вартість без ПДВ та знижки 6 000, 00 грн), ліхтар задній правий (вартість без ПДВ та знижки 6 500, 00 грн), кліп бризговика - 6 шт. (вартість без ПДВ та знижки 179, 88 грн), емблема (вартість без ПДВ та знижки 400, 00 грн), емблема (вартість без ПДВ та знижки 568, 00 грн), емблема (вартість та знижки 650, 00 грн). На вказані роботи та матеріали передбачалась знижка в сумі 6 602, 79 грн.

26.09.2017 позивачем було складено та затверджено Страховий акт № ДККА-57981, відповідно до якого розмір страхового відшкодування складає 38 532, 78 грн, яке вирішено перерахувати на рахунок СТО.

26.09.2017 позивачем перераховано на рахунок ТОВ «Богдан Авто» 38 532, 78 грн із призначенням платежу «Стр.відщк.28-2820-16-00067в08.11.16 стр.акт ДККА-57981в26.09.17Представництво «ЮнгСанХандельсгезелльшафтМБХ`; Рах.№БА-0030609 від 21.09.2017р. Без ПДВ.».

Згідно з Актом виконаних робіт № БА-0067282 від 11.10.2017, складеного ТОВ «Богдан Авто», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai Grandeur», реєстраційний номер НОМЕР_1 , склала 31 000, 00 грн. Зокрема, було проведено відновлення лакофарбового покриття (вартість робіт без ПДВ та знижки 15 026, 33 грн) з використанням наступних матеріалів (запчастин): накладка бамперу заднього (вартість без ПДВ та знижки 7 000, 00 грн), енергопоглинач бампера заднього (вартість без ПДВ та знижки 1 500, 00 грн), ліхтар задній правий (вартість без ПДВ 6500, 00 грн), кліп бризговика - 6 шт. (вартість без ПДВ та знижки 179, 88 грн), емблема (вартість без ПДВ та знижки 400, 00 грн), бризговик задній правий (вартість без ПДВ та знижки 224, 98 грн), гайка - 3 шт. (вартість без ПДВ та знижки 120, 03 грн), кліп - 3 шт. (вартість без ПДВ та знижки 249, 95 грн), кліп кріплення підкрилка - 6 шт. (варість без ПДВ та знижки 74, 88 грн). На вказані роботи та матеріали було надано знижку в сумі 5 442, 72 грн.

Відповідно до Полісу № АК/4110368 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільна правова відповідальність водія автомобіля «Opel Omega», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача у період з 03.05.2017 по 02.05.2018 із встановленим розміром франшизи - 510, 00 грн. та лімітом відповідальності страховика - 100 000, 00 грн. за шкоду заподіяну майну.

05.02.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою № 28989 про виплату страхового відшкодування в сумі 38 532, 78 грн.

Відповідач частково виплатив позивачу страхове відшкодування в сумі 22 324, 21 грн. згідно з платіжними дорученнями № 9159 від 15.06.2018 та 03.07.2018.

Листом № 1180/13 від 15.03.2019 відповідач відмовив позивачу у виплаті залишку страхового відшкодування, оскільки під час розрахунку його розміру треба врахувати коефіцієнт фізичного зносу в сумі 15 698, 57 грн. та франшизу в сумі 510, 00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи ОСОБА_1 встановлена у судовому порядку, а його цивільно-правова відповідальність застрахована відповідачем.

Так, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Зокрема, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Положеннями статті 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом статті 980 Цивільного кодексу України, статті 4 Закону України «Про страхування» залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

У свою чергу, за вольовою ознакою згідно з положеннями статті 999 Цивільного кодексу України і статей 6, 7 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

До таких випадків, зокрема, відноситься виплата страховиком за договором добровільного страхування страхового відшкодування страхувальнику (потерпілому), внаслідок чого до такого страховика переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток, зокрема, й до страхувальника за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 910/2603/17 від 04.07.2018 висловила правову позицію, згідно з якою перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» є суброгацією.

При цьому помилковим є ототожнення права вимоги, визначене статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України, із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 Цивільного кодексу України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес.

Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище, право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Це виходить із змісту статей 559 та 1191 Цивільного кодексу України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм Цивільного кодексу України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

В цілому, як за змістом статті 1191 так і за змістом статті 993 Цивільного кодексу України і статті 27 Закону України «Про страхування», йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні.

При цьому, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика.

При регресі - право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.

У спірних (страхових) відносинах застосуванню підлягають норми статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому - суброгацію.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові у справі № 905/2970/16 від 10.07.2018.

У постанові Верховного Суду у справі № 910/171/17 від 02.10.2018 відображено правову позицію, згідно з якою на підставі вищевказаних правових норм до страховика потерпілого переходить право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування.

Отже, страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

При цьому, у постанові від 02.04.2018 у справі № 910/32720/15 Верховний Суд зазначив, що вказівка «у межах витрат», означає, що загальна сума вимоги, яка заявлена страховиком, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, не може перевищувати суму, яка ним реально сплачена.

Вказівка про те, що до такого страховика переходить право вимоги саме яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, а не право вимоги саме в розмірі виплаченого страхового відшкодування, служить засобом убезпечення особи, до якої пред`являється вимога, від включення страховиком та страхувальником за договором добровільного майнового страхування до такої вимоги зайвих, необґрунтованих та завищених витрат.

Згідно з частиною 1 статті 14 та статті 204 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо договір не визнано недійсним в судовому порядку, він має такі ж правові наслідки, як і будь-який дійсний договір, зокрема, є обов`язковим для виконання його сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

В свою чергу, частина 2.1. статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо визначає пріоритет даного Закону перед положеннями інших актів цивільного законодавства України.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, для визначення складових витрат, які підлягають відшкодуванню саме страховиком цивільно-правової відповідальності, в даному випадку підлягають застосуванню саме спеціальні норми п. 22.1 ст. 22 та ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Наведеними положеннями встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092, відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Слід зауважити, що проведення оцінки завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Разом з тим, відповідно до пункту 7.38 вказаної Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, строк експлуатації - це період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки.

Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля «Hyundai Grandeur», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вбачається, що рік випуску автомобіля - 2011, а отже на момент ДТП строк його експлуатації не перевищував строку, встановленого у п. 7.38 Методики.

Водночас, у п. 7.39 Методики зазначено, що винятком стосовно використання зазначених у п. 7.38 вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що згідно даних платформи AudaHistory, до дати настання спірної ДТП складові частини транспортного засобу «Hyundai Grandeur», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відновлювалися ремонтом, а тому у відповідності до п. 7.38 Методики, можливість прийняття значення коефіцієнта фізичного зносу таким, що дорівнює нулю, в даному виключається. З посиланням на розрахунок, складений аварійним комісаром Шевченко В.О., відповідач зазначає, при здійснені розрахунку належної до виплати суми відшкодування слід враховувати коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу - 0,6215.

Однак, суд звертає увагу на те, що наданий відповідачем витяг Audahistory не є належним доказом фактичного проведення ремонту автомобіля, так як містить інформацію щодо вартості ремонту транспортного засобу, а не щодо факту його виконання (проведення ремонту).

При цьому, в наданому відповідачем витягу не зазначено, ані ким та в який період часу було виявлені зазначені пошкодження транспортного засобу, та чи відбувався взагалі відновлюваний ремонт. Вказаний витяг не містить виконавця, жодних реквізитів на посилань, за якими можна було ідентифікувати установу або особу, яка заповнювала інформацію. Також, такий витяг не містить даних про джерело відповідної інформації.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що наявна в матеріалах справи роздруківка з «Audahistory» на транспортний засіб «Hyundai Grandeur», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не є належним та допустимим доказом в розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України тієї обставини, що складові частини кузова, кабіни, рами зазначеного транспортного засобу відновлювались ремонтом.

Таким чином, оскільки відповідачем не надано доказів того, що складові частини кузова, кабіни, рами автомобіля «Hyundai Grandeur», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відновлювали ремонтом, суд вважає, що коефіцієнт фізичного зносу автомобіля «Hyundai Grandeur», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску, дорівнює нулю, так як на момент ДТП - 22.08.2017, строк експлуатації останнього не перевищував строку вказаного у Методиці для відповідного транспортного засобу, тобто 7 (семи) років. Доказів наявності обставин, зазначених в п. 7.39. Методики, матеріали справи не містять та відповідачем не доведені.

З урахуванням наведеного, слід дійти висновку, що до позивача, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, в межах фактичних затрат перейшло право вимоги, яке страхувальник (потерпілий) мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

При цьому, на переконання суду, під фактичними затратами в даному випадку слід розглядати не загальну суму грошових коштів, які були перераховані позивачем в якості попередньої оплати для проведення відновлювального ремонту на користь ТОВ «Богдан Авто» на підставі рахунка-фактури № БА-0030609 від 21.09.2017 в сумі 38 532, 78 грн, а дійсний розмір вартості проведених ремонтних робіт автомобіля «Hyundai Grandeur», реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно з Актом виконаних робіт № БА-0067282 від 11.10.2017, в сумі 31 000, 00 грн.

Зокрема, слід звернути увагу на те, що в рахунку-фактурі № БА-0030609 від 21.09.2017 на суму 38 532, 78 грн було зазначено, що наведені в ньому ціни не є фіксованими й можуть змінюватись.

Так, з аналізу Акту виконаних робіт № БА-0067282 від 11.10.2017 вбачається, що при проведенні ремонтних робіт не здійснювалась заміна підсилювача заднього бампера та встановлення двох емблем, що передбачалось вказаним рахунком-фактурою.

Як наслідок вартість фактично проведених відновлювальних робіт є меншою від розрахункової.

Доказів проведення або необхідності додаткових ремонтних робіт за фактом спірної ДТП понад суму в розмірі 31 000, 00 грн позивачем не надано.

Як наголошувалось вище, загальна сума вимоги, яка заявлена страховиком, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, не може перевищувати суму, яка ним реально сплачена, однак при цьому має розраховуватись виходячи з розміру вимоги, право на яку страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, - в даному випадку в розмірі вартості відновлювального ремонту.

Враховуючи зазначене, при розрахунку суми страхового відшкодування, яке має сплатити відповідач, в якості розміру витрат щодо проведення відновлювального ремонту суд бере за основу дані, наведені в Акту виконаних робіт № БА-0067282 від 11.10.2017.

Так, Верховний Суд в постанові від 20.03.2018 у справі № 911/482/17 відзначив, що у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, суди повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

В даному випадку, положеннями полісу № АК/4110368 було передбачено франшизу у розмірі 510, 00 грн.

За таких обставин, враховуючи розмір право зворотної вимоги, яке перейшло до позивача (31 000, 00 грн), визначені полісом № АК/4110368 розміри лімітів відповідальності (100 000, 00 грн) та франшизи (510,00 грн), а також часткову сплату страхового відшкодування (22 324, 21 грн), відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу 8 165, 79 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає заявлені позовні вимоги в цій частині обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню. В іншій частині суд залишає позовні вимоги без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» про стягнення 15 698, 57 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» (03038, місто Київ, вулиця Ямська, будинок 28, літера А; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, місто Київ, вулиця Федорова Івана, будинок 32 літ.А; ) 8 165 (вісім тисяч сто шістдесят п`ять) грн. 79 коп. страхового відшкодування та 999 (дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 23 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Відповідно до підпункту 17.5. пункту 17 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 23.08.2019.

Суддя В.С. Ломака