СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2019 р. Справа № 922/3293/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя Шутенко І.А.,

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.,

представників сторін:

позивача - Калугін О.Ю. на підставі ордеру серії АХ №1001320 від 25.07.2019, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2163 від 22.11.2017,

відповідача - Харченко К.С. на підставі ордеру від 29.03.2019 №1309/000678, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №000476 від 17.01.2018,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Мартиненка А.М. (вх.№1810Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 25.04.2019, ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Погореловою О.В., час проголошення рішення - 11:17год., дата складання повного тексту рішення - 06.05.2019, у справі № 922/3293/18

за позовом фізичної особи-підприємця Мартиненко Андрія Миколайовича, м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крона-Компані", м. Київ,

про визнання дій протиправними

ВСТАНОВИЛА:

ФОП Мартиненко А.М . звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крона-Компані", в якому просить суд визнати протиправними дії Товариства з обмеженою відповідальністю "Крона-Компані" щодо виселення ФОП Мартиненко А.М. з приміщень, які знаходяться в його користуванні на умовах оренди за договором оренди від 01.12.2016 №Е-1-1/Х-1.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням заяви про зміну підстав позову від 28.01.2019, позивач вказує на протиправність дій відповідача щодо виселення позивача з займаних приміщень; вважає, що такі дії відповідача порушують статті 188, 291 Господарського кодексу України та пункт 42 договору оренди №Е-1-1/Х-1.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 25.04.2019 у задоволенні позову відмовлено повністю з тих підстав, що умова договору про можливість його розірвання відповідачем в односторонньому порядку відповідає чинному законодавству та є обов`язковою для сторін; договір страхування був укладений орендарем з пропуском встановленого договором строку та орендар не передбачив в укладеному договорі страхування положення, які б виключали можливість притягнення орендодавця до відповідальності у порядку застосування права регресу, чим порушив свої зобов`язання щодо страхування. Орендодавець надіслав повідомлення про припинення договору через вчинення орендарем істотного порушення договору (в тому числі не виконання зобов`язань щодо страхування). Таким чином, орендодавець на підставі та у встановленому договором порядку повідомив орендаря про припинення договору і останнім днем чинності договору був 25.11.2018.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо виселення позивача з орендованих приміщень, оскільки відповідач діяв у відповідності до умов договору та чинного законодавства.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити; також просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції невірно застосовано норми частини 1 статті 188 та частин 1, 3 статті 291 Господарського кодексу України, статті 627, 628 Цивільного кодексу України; не застосовано положення частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України і частину 7 статті 179 Господарського кодексу України, які підлягали застосуванню, а викладений висновок суду не відповідає обставинам справи. На думку апелянта, порушення умов щодо страхування об`єкту оренди не належить до порушень, що дають право на дострокове розірвання договору, тим більше, що сторони узгодили спосіб забезпечення виконання орендарем, передбаченого підпунктом 41.3.6 пункту 41.3 статті 41 договору зобов`язання в пункті 5.5 статті 5 договору.

Як вказує апелянт, відповідач мав право звернутись до суду з позовною заявою про дострокове розірвання договору, але не зробив цього, у зв`язку з чим, дії відповідача порушують порядок дострокового розірвання договору.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.06.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Мартиненка А.М. на рішення Господарського суду Харківської області від 25.04.2019 у справі №922/3293/18; встановлено відповідачу строк до 27.06.2019 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання відзиву апелянту; призначено справу до розгляду на 09.07.2019 о 12:15год.

02.07.2019 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (27.06.2019 подано до підприємства поштового зв`язку) (вх.№6187), вважає, що у даному випадку має місце не одностороння відмова від договору, як помилково вважає позивач, а взаємне волевиявлення двох сторін, закріплене у пункті 41.3 статті 41 договору оренди, щодо встановлення певного порядку припинення їх правовідносин, а саме, шляхом надсилання повідомлення орендодавцем.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 09.07.2019 представник апелянта оголосив доводи апеляційної скарги; представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечує; після заслуховування учасників судового засідання судом оголошено перерву до 16:30год. 25.07.2019.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2019, у зв`язку з відпусткою судді Бородіної Л.І., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В., суддя Шутенко І.А.

О 16:37год. 25.07.2019 судове засідання розпочато; після перерви, з огляду на зміну складу колегії суддів, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, оголошено перерву у судовому засіданні до 11:30год. 20.08.2019.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2019, у зв`язку з відпусткою судді Лакізи В.В., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя Шутенко І.А.

Об 11:34год. 20.08.2019 у зв`язку зі зміною складу колегії суддів, розпочато розгляд апеляційної скарги спочатку; представник апелянта оголосив доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити.

Також представником апелянта надано для долучення до матеріалів справи копію постанови Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №910/14374/18; як вказує представник позивача, у даній постанові викладені висновки про те, що ініціюючи питання дострокового розірвання договору оренди в судовому порядку, сторона має довести суду наявність передбачених договором підстав для цього. Представник позивача просить суд апеляційної інстанції при розгляді справи врахувати висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 25.07.2019 у справі №910/14374/18.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду від 25.04.2019 - без змін.

Також представник відповідача надав суду для долучення до матеріалів справи копію постанови Східного апеляційного господарського суду від 07.08.2019 у справі №922/3249/18, відповідно до якої ФОП Мартиненко А.М. відмовлено у задоволенні позовних вимог до ТОВ "Крона-Компані" про визнання недійсним пункту 41.3 договору оренди від 01.12.2016 №Е-1-1/Х-1, а також копію постанови Верховного Суду від 31.07.2019 у справі 922/3248/18 з аналогічних правовідносин, в яких суд також дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання аналогічного пункту договору оренди недійсним.

Вирішуючи питання прийняття додаткових доказів, наданих учасниками справи, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3 статті 269 цього Кодексу).

Враховуючи, що надані учасниками справи додаткові докази - копії постанов суду апеляційної інстанції та Верховного Суду об`єктивно не могли бути подані суду першої інстанції, оскільки датовані вже після ухвалення судом оскаржуваного рішення; надані учасниками справи судові рішення є у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає можливим прийняти додаткові докази і здійснює розгляд апеляційної скарги з їх урахуванням.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, учасники судового процесу з`явились у судове засідання і оголосили суду доводи і вимоги щодо апеляційної скарги, з огляду на встановлені статтею 273 Господарського процесуального кодексу України строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, і заперечення проти неї у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, 01.12.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Крона-Компані" (орендодавець) та фізичною особою - підприємцем Мартиненко Андрієм Миколайовичем (орендар) був укладений договір оренди №Е-1-1/Х-1 (надалі - договір).

Згідно з пунктом 2.1 договору, орендодавець зобов`язався передати в оренду приміщення, яке знаходиться в Торговому центрі, а орендар - прийняти, оплатити оренду і повернути приміщення орендодавцю на умовах, визначених цим договором.

Пунктами 1.1, 3.1, 3.3 договору передбачено, що під приміщенням розуміється нежитлове приміщення загальною площею 841, 4кв.м., частина Торгового центру, яке знаходиться на першому поверсі - секція № Е-1-1; Торговий центр - будівля торгово-розважального центру "Караван Меgastorе", розташована за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 7.

Відповідно до пунктів 8.3, 8.4 договору, датою початку оренди є 09.12.2016. Строк оренди становить 1 090 (одна тисяча дев`яносто) календарних днів та починає обчислюватися з дати підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення.

Акт прийому-передачі приміщення за договором був підписаний сторонами 09.12.2016.

Відповідно до пункту 5.1. договору, до дати надання доступу до приміщення або до дати початку (дати передачі приміщення в оренду), якщо опоряджувальні роботи орендарем не проводяться, орендар зобов`язаний укласти договори страхування від ризиків настання випадків, вказаних в пункті 5.2., передати їх орендодавцеві в порядку, передбаченому пунктом 5.4. цього договору та безперервно впродовж всього строку оренди підтримувати дію вищеназваних договорів страхування за свій рахунок. Договори страхування, передбачені цим договором, повинні бути укладені із страховою компанією, погодженою сторонами у додатку Є до цього договору.

Згідно з пунктом 5.4 договору, починаючи з дати надання доступу до приміщення або з дати початку, якщо опоряджувальні роботи орендарем не проводяться, орендар повинен, до закінчення строку оренди, забезпечити дію договорів страхування, вказаних у пункті 5.2., а також інше страхування, якщо таке прямо передбачено чинним законодавством України. Орендар на вимогу орендодавця повинен надавати орендодавцю копії документів (в тому числі, засвідчені нотаріально копії договорів страхування, які передбачені статтею цього договору, чинні на дату укладання договору), які підтверджують, що орендар дотримується вимог, перелічених у цій статті та, що усі необхідні для чинності таких договорів страхові внески та платежі були сплачені, не пізніше ніж 31.01.2017.

Згідно з пунктом 5.3 договору, страхування повинно покривати та передбачати щонайменше відсутність умов притягнення орендодавця до відповідальності у порядку застосування права регресу (підпункт 5.3.3 пункту 5.3 договору).

Відповідно до пункту 41.1 договору, цей договір може бути розірваний або припинений відповідно до договору або відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до пункту 41.3 договору, орендодавець має право припинити дію цього договору, письмово попередивши про це орендаря не менш ніж за 30 (тридцять) календарних днів, у разі вчинення орендарем істотного порушення цього договору. В такому випадку, договір вважається розірваним на 31 (тридцять перший) календарний день від дня відправки орендодавцем повідомлення про дострокове розірвання цього договору. В цілях цього договору істотним порушенням орендарем своїх зобов`язань за цим договором, яке надає орендодавцю право відмови від зобов`язань за цим договором, буде наявність будь-якої за наступних обставин, зокрема:

- підпункт 41.3.6 пункту 41.3 - орендар не виконує своїх зобов`язань щодо страхування;

- підпункт 41.3.8 пункту 41.3 - орендар, на власний розсуд орендодавця, демонструє невідповідне або неприйнятне ставлення до орендодавця або до інших орендарів Торговельного центру, яке завдає шкоди репутації Торговельного центру.

Відповідно до пункту 41.4 договору, у разі припинення цього договору відповідно до пункту 41.3 орендар звільняє приміщення та повертає його орендодавцю відповідно до положень ст. 42 цього договору.

Згідно з пунктом 41.7, з дня закінчення строку оренди, розірвання, припинення, визнання недійсним договору, орендар втрачає право на користування приміщенням, включаючи проведення будь-якої підприємницької діяльності в приміщенні.

За твердженням відповідача, і позивач доказів іншого суду не надав, договір страхування мав був бути укладений орендарем на виконання пунктів 5.1, 5.4. ще 09.12.2016, однак, був укладений орендарем лише 18.07.2018 та орендар не передбачив в укладеному договорі страхування положення, які б виключали можливість притягнення орендодавця до відповідальності у порядку застосування права регресу, чим порушив свої зобов`язання щодо страхування.

Отже, відповідач зазначає, що орендар не виконував свої зобов`язання щодо страхування за договором, що в силу підпункту 41.3.6 є істотним порушенням орендарем своїх зобов`язань за цим договором, яке надає орендодавцю право відмови від зобов`язань за цим договором.

Крім того, на розсуд орендодавця, зазначене є демонстрацією невідповідного/неприйнятного орендарем ставлення до орендодавця, яке завдає шкоди діловій репутації Торговельного центру (підпункт 41.3.8), у зв`язку із чим, орендодавець 25.10.2018 відправив орендарю повідомлення про припинення договору через вчинення орендарем істотного порушення договору (в тому числі не виконання зобов`язань щодо страхування), і останнім днем чинності договору відповідно до пункту 41.3 договору є 25.11.2018.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду представник відповідача надав пояснення, що усі орендарі приміщень Торгового центру перебувають у взаємовідносинах з орендодавцем на рівних умовах, у тому числі, і щодо виконання своїх зобов`язань стосовно страхування, а тому невиконання позивачем належним чином своїх зобов`язань щодо страхування негативно впливає на репутацію орендодавця, оскільки у такому випадку позивач ставить себе у більш вигідні для себе умови.

Як вказує позивач, 02.11.2018 у відділенні поштового зв`язку він отримав повідомлення ТОВ "Крона-Компані" №02/25-10 від 25.10.2018 про дострокове розірвання договору оренди від 01.12.2016 №Е-1-1/Х-1, у зв`язку з порушенням орендарем своїх зобов`язань щодо страхування, та враховуючи, що орендодавець розцінює таке ставлення орендаря до орендодавця як неприйнятне, що завдає шкоди репутації Торговельного центру, Товариство на підставі пункту 41.3 та підпунктів 41.3.6, 41.3.8 договору № Е-1-1/Х-1, повідомляє про розірвання договору на 31 календарний день з моменту відправлення цього повідомлення.

Позивач звернувся до відповідача з листом, в якому просив навести докази наявності обставин, передбачених підпунктами 41.3.6 та 41.3.8 пункту 41.3 договору №Е-1-1/Х-1 та долучити засвідчені належним чином докази на їх підтвердження.

У відповідь, на електронну пошту позивача від відповідача 16.11.2018 надійшли проекти додаткової угоди від 15.11.2018 до договору оренди №Е-1-1/Х-1 від 01.12.2018, акт повернення приміщення від 25.11.2018, згідно з якими пропонувалося викласти в новій редакції пункти 8.4 та 42.1 договору. Нова редакція вказаних пунктів договору №Е-1-1/Х-1 передбачала, що строк оренди закінчується 25.11.2018, а повернення приміщення та обладнання має бути здійснено орендодавцем протягом 4 (чотирьох) днів після закінчення строку оренди.

Зазначені проекти позивачем підписані не були; позивач вважає, що сторони не досягли згоди щодо дострокового розірвання договору.

Відповідач на електронну адресу позивача надіслав вимогу від 23.11.2018 №02/23-11 про звільнення та повернення приміщення секції Е-1-1 у відповідності з умовами договору, відповідно до якої позивач повинен до 04.12.2018 звільнити орендовані приміщення.

Як вказує позивач, внаслідок дій відповідача щодо виселення позивача з 27.11.2018 по 03.12.2018 та з 23.12.2018 з орендованих приміщень позивач позбавлений можливості користуватися орендованими приміщеннями, в тому числі використовувати їх в господарській діяльності.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частинами 1 і 2 статті 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Отже, зазначеною нормою встановлено основне правило щодо можливості припинення зобов`язання на підставі договору або закону. При цьому, припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до частини 1 статті 188 Господарського процесуального кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно зі статтею 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона не отримує того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з частиною 1 статті 291 Господарського кодекс України, одностороння відмова від договору оренди не допускається.

З огляду на наведене, слід зазначити, що за загальним правилом зміна та розірвання господарських договорів допускається за згодою сторін в порядку, встановленому статтею 188 Господарського кодексу України. Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) в односторонньому порядку допускаються з підстав, передбачених відповідним законом або договором.

Такий правовий висновок викладений, зокрема у постановах Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №916/1684/18 та від 31.07.2019 у справі №922/3248/18, який колегія суддів апеляційного господарського суду враховує відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при розгляді спірних правовідносин.

Таке ж зазначено і в наданій представником позивача постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №910/14374/18.

У спірних правовідносинах сторони у договорі врегулювали, що договір може бути достроково розірваний або припинений відповідно до умов договору або чинного законодавства (пункт 41.1 договору).

Як встановлено місцевим господарським судом, пунктом 41.3 договору сторони погодили право орендодавця припинити дію цього договору шляхом письмового попередження про це орендаря не менш ніж за 30 календарних днів. В такому випадку, договір вважається розірваним на 31 (тридцять перший) календарний день від дня відправки орендодавцем повідомлення про дострокове розірвання цього договору.

Таким чином, сторони договору, врахувавши встановлений законом принцип свободи договору, на власний розсуд погодили підстави та порядок припинення дії цього договору, що не суперечить вимогам статей 6, 525, 598, 627, 651 Цивільного кодексу України та статей 188, 291 Господарського кодексу України.

Умови пункту 41.3 договору не протирічать частині 1 статті 291 Господарського кодексу України, оскільки у даному випадку має місце взаємне волевиявлення двох сторін, закріплене у договорі, щодо порядку дострокового розірвання договору, а саме передбачено право орендодавця припинити дію цього договору шляхом письмового попередження про це орендаря не менш ніж за 30 календарних днів.

Пункт 41.3 договору не був визнаний судом недійсним.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта, що судом першої інстанції невірно застосовано норми частини 1 статті 188 та частин 1, 3 статті 291 Господарського кодексу України, статті 627, 628 Цивільного кодексу України, оскільки такі доводи апелянта ґрунтуються на довільному тлумаченні норм чинного законодавства на свою користь.

Отже, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з доводами відповідача, що має місце не одностороння відмова від договору, а відповідачем було реалізовано своє право, врегульоване сторонами у справі в договорі, на дострокове розірвання договору шляхом надсилання відповідного повідомлення за наявності певних обставин.

А саме, у пункті 41.3 договору сторони врегулювали, що є істотним порушенням орендарем своїх зобов`язань за цим договором, яке надає орендодавцю право відмови від зобов`язань за цим договором, зокрема орендар не виконує своїх зобов`язань щодо страхування; орендар, на власний розсуд орендодавця, демонструє невідповідне або неприйнятне ставлення до орендодавця або до інших орендарів Торговельного центру, яке завдає шкоди репутації Торговельного центру.

Як стверджує відповідач і апелянт доказів іншого не надав ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції, позивач всупереч умовам договору, а саме, пунктам 5.1, 5.3 договору, не уклав до 09.12.2016 договори страхування від усіх ризиків, а в укладеному лише 18.07.2018 договорі страхування не передбачив положення, які б виключали можливість притягнення орендодавця до відповідальності у порядку застосування права регресу; зазначене на розсуд орендодавця розцінено як невідповідне/неприйнятне ставлення до орендодавця.

Судова колегія зазначає, що в спростування цих доводів відповідача позивачем не надано суду до матеріалів справи договору страхування від 18.07.2018, хоча такий договір мав би надати саме позивач як страхувальник.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду представник позивача зазначив, що сторони не спростовують обставин щодо дати укладення позивачем договору страхування, як і не спростовують, що в укладеному 18.07.2018 договорі страхування позивач не передбачив положення, які б виключали можливість притягнення орендодавця до відповідальності у порядку застосування права регресу.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що відповідно до частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Крім того, відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчинення нею процесуальних дій.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відповідач, встановивши наявність передбачених договором підстав, які надають йому можливість на дострокове розірвання договору, скориставшись передбаченим договором правом дострокового розірвання договору в односторонньому порядку, у встановленому договором порядку направив позивачу 25.10.2018 повідомлення про припинення договору через вчинення орендарем істотного порушення договору, у тому числі, не виконання зобов`язань щодо страхування.

І апелянтом доказів іншого суду не надано.

Відтак, обґрунтованими є доводи відповідача, що у відповідності до підпункту 41.3.6 договору, договір оренди припинив свою дію 25.11.2018.

Пунктом 42.1 договору встановлено, що після закінчення строку оренди, а також у разі розірвання або припинення дії цього договору, орендар зобов`язаний звільнити приміщення від будь-якого майна і повернути приміщення орендодавцеві протягом 10 календарних днів з дня настання однієї із згаданих в цьому пункті обставин. Зазначений в цьому пункті строк надається орендареві виключно для звільнення приміщення, і не може бути використаний для проведення будь-якої підприємницької діяльності в приміщенні.

Посилання позивача на відключення відповідачем системи електропостачання 27.11.2018 орендованого позивачем приміщення, блокування входу для відвідувачів ковзанки 27.11.2018 і 23.12.2018, як про це зазначено у позовній заяві, мали місце вже після припинення дії договору і, відповідно, неможливості здійснення позивачем господарської діяльності у цих приміщеннях.

Як зазначено вище, згідно пункту 41.7 договору, з дня закінчення строку оренди, розірвання, припинення, визнання недійсним договору, орендар втрачає право на користування приміщенням, включаючи проведення будь-якої господарської діяльності.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду представник позивача надав суду пояснення, що позивач вважає протиправними дії відповідача саме щодо відключення відповідачем системи електропостачання 27.11.2018 орендованого позивачем приміщення, блокування входу для відвідувачів ковзанки 27.11.2018 і 23.12.2018, оскільки позивач вважає, що договір оренди не припинив дію.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Способи захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 Цивільного кодексу України, за змістом частини 3 якої, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Однак, у даному випадку, позивач звертаючись до суду з позовною заявою не вірно обрав захист свого порушеного, на його думку, права, оскільки як вірно встановлено місцевим господарським судом, договір оренди припинив дію 25.11.2018 і вимоги позивача щодо визнання протиправними дій відповідача про виселення позивача з приміщення, які перебували у нього в користуванні, і мали місце вже після припинення дії договору оренди, у будь-якому випадку не призведуть до відновлення порушеного права позивача.

Як вказує позивач, і це підтвердив його представник у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду, 23.12.2018 позивач вже звільнив орендовані ним приміщення.

Щодо доводів апелянта, що за порушення орендарем умов договору про страхування передбачені інші наслідки, аніж його розірвання у порядку, передбаченому пунктом 41.3 договору, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Так, пунктом 5.5. договору визначено, що у разі ненадання на вимогу орендодавця договорів страхування або не забезпечення їх чинності безперервно протягом строку дії договору оренди, орендар зобов`язаний сплатити орендодавцеві штраф.

Однак, даний пункт не змінює і не виключає передбаченого пунктом 41.3 договору права орендодавця припинити дію договору оренди шляхом письмового попередження про це орендаря не менш ніж за 30 календарних днів, зокрема у разі, якщо орендар не виконує своїх зобов`язань щодо страхування (підпункт 41.3.6), що, на власний розсуд орендодавця, розцінено як невідповідне або неприйнятне ставлення до орендодавця або до інших орендарів Торговельного центру.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта, що відповідач мав звернутись до суду з позовною заявою про дострокове розірвання договору, але не зробив цього, оскільки умовами договору сторони встановили порядок реалізації орендодавцем свого права припинити дію договору в односторонньому порядку, а саме, шляхом письмового попередження про це орендаря не менш ніж за 30 календарних днів; відповідач цим правом скористався і з дотриманням умов договору надіслав позивачу відповідне повідомлення.

З огляду на зазначене, строк дії договору закінчився 25.11.2018 і, за наявності передбаченого договором оренди порядку його дострокового розірвання, який відповідачем було дотримано, безпідставним є посилання апелянта на необхідність у спірних правовідносинах відповідачу звертатись до суду з позовною заявою про дострокове розірвання договору.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи апелянта щодо застосування до спірних правовідносин висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 10.05.2018 у справі №910/22541/16, оскільки у справі №910/22541/16 суд дійшов висновку про те, що направлення претензії за договором поставки не свідчить про його розірвання. У той час, як предметом позову у даній справі є визнання протиправними дій орендодавця щодо виселення орендаря із орендованих приміщень після припинення дії договору оренди; судом у даній справі встановлено, що відповідачем було дотримано передбаченого договором порядку припинення дії договору в односторонньому порядку; така можливість була чітко узгоджена сторонами у пункті 41.3 договору, який є чинним.

А тому посилання позивача на неправомірність надсилання орендодавцем повідомлення про припинення дії договору не узгоджується з приписами самого договору, який був укладений сторонами у справі.

Щодо наданої у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду представником позивача копії постанови Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №910/14374/18, судова колегія зазначає таке.

По-перше, як зазначено вище, у цій постанові також викладено висновок про можливість дострокового розірвання договору оренди орендодавцем, якщо це передбачено умовами договору.

По-друге, як вбачається із описової і мотивувальної частин постанови у справі №910/14374/18, суд відмовляючи у задоволенні позовних вимог про дострокове розірвання договору встановив не доведення позивачем наявності передбачених договором оренди обставин, що надавали б йому (позивачу у тій справі) для дострокового розірвання договору у судовому порядку.

У даному ж випадку, саме апелянтом не доведено суду у відповідності до вимог статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України належне виконання ним договору оренди і відсутність підстав у орендодавця для дострокового розірвання договору у позасудовому порядку, враховуючи, що договір страхування мав бути наданий саме апелянтом.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду представник позивача зазначив, що, на думку позивача, на момент надсилання відповідачем повідомлення про розірвання договору обставин, які б надавали орендодавцю таке право, не існувало. Однак, в обґрунтування цих доводів не надав суду належних і допустимих доказів; при цьому, позивач не заперечує щодо невиконання орендарем належним чином статті 5 договору щодо страхування (пункти 5.1., 5.3).

І по-третє, позовними вимогами у даній справі є визнання дій відповідача протиправними. Відтак, у даному випадку доведенню підлягають саме викладені у позовній заяві обставини, з урахування заяви про зміну підстав позову, щодо відключення відповідачем системи електропостачання 27.11.2018 орендованого позивачем приміщення, блокування входу для відвідувачів ковзанки 27.11.2018 і 23.12.2018 після припинення дії договору оренди протиправними, чого позивачем доведено суду не було.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 25.04.2019 у справі №922/3293/18 слід залишити без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 256, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Мартиненка А.М. залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 25.04.2019 у справі №922/3293/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття; порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 27.08.2019

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя І.А. Шутенко