РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.08.2019Справа № 910/7644/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., розглянувши у спрощеному провадженні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Вдовенка Віталія Вікторовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олександрія Кепітал»

про стягнення 146 800, 00 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Вдовенко Віталій Вікторович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олександрія Кепітал» про стягнення заборгованості у сумі 146 800, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди № 1808/5 від 18.08.2017, що і стало підставою для звернення до суду.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2019 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив. Дана ухвала направлена сторонам по справі у встановленому порядку, що підтверджується рекомендованим повідомленнями про вручення поштового відправлення від 28.06.2019 та від 01.07.2019.

Однак, у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, а саме протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, відповідач не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

18.08.2017 між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) укладено договір оренди № 1808/5, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування побутове приміщений у кількості - 2 шт. площею 15 кв.м. (6000мм х 2450 мм х 2900 мм) - кожне побутове приміщення, які будуть знаходитись за адресою: Україна, Київська обл., Миронівський р-н , с. Зеленьки , міст річка Росава. Вартість об`єкту оренди складає 125 000, 00 грн. з ПДВ

Згідно п. 2.1. договору, доставку по вищевказаній адресі орендаря та повернення за фактичною адресою орендодавця на момент закінчення дії договору оренди здійснює орендодавець.

Відповідно до п. 2.2. договору, моментом передачі орендодавцем та прийняття орендарем об`єкта оренди у тимчасове платне користування, вважається дата фактичної передачі майна та підписання акта приймання - передачі об`єкта оренди, що складається представниками сторін. Об`єкт оренди може використовуватися виключно як житлове, офісне приміщення або роздягальня.

Орендоване майно було передано за Актами приймання-передачі приміщення до договору № 1808/5 від 18.08.2017, які підписані сторонами договору та скріплені печатками 22.08.2017.

Моментом повернення орендарем та прийняття орендодавцем об`єкта оренди вважається дата підписання акту здачі-приймання об`єкта оренди, що складається представниками сторін та підписується в момент фактичного отримання майна, п. 2.3. договору.

Термін дії цього договору - 2 місяці з дати підписання сторонами актів приймання-передачі (п. 3.1. договору).

Договір може бути подовжений чи достроково припинений за згодою сторін. При припиненні дії договору, орендар зобов`язаний письмово попередити орендодавця за 10 днів до закінчений строку дії договору. У випаду, якщо орендар письмово не повідомив орендодавця про припинення або пролонгацію, а продовжує користуватись побутовим приміщенням, договір вважається пролонгованим до фактичного повернення побутового приміщення за актом приймання-передачі (п. 3.4. договору).

Оплата згідно п.п. 4.1. цього договору вважається автоматичною пролонгацією його дії (п. 3.4. договору).

Орендні відносини пролонговувались сторонами відповідно до п. 3.4. договору оренди за фактом продовження орендного користування побутовими приміщеннями.

За умовами п. 4.1. договору, орендна плата за користування об`єктом оренди складає 5 450, 00 грн. (в т.ч. ПДВ 908, 33 грн.) за один місяць оренди за 2 (два) побутових приміщення, а саме:

- побутове примыщення 1 шт. - 6000мм х 2450 мм х 2900 мм - 2500 грн. З ПДВ;

- побутове примыщення 1 шт. - 6000мм х 2450 мм х 2900 мм - 2950 грн. З ПДВ.

Орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату щомісячно, не пізніше 20-го числа поточного місяця з урахуванням індексу інфляції, встановленого Державним комітетом Статистики України за попередній місяць.

Відповідно до п. 5.9 договору за прострочення сплати орендних платежів орендар зобов`язується сплатити оговорену сторонами неустойку в розмірі 700 грн. за кожен день прострочення платежу, а в разі прострочення більше ніж 3 (три) календарних дні, орендодавець має право самостійно вилучити об`єкт оренди, що не звільняє орендаря від сплати штрафу за кожний день прострочення.

Як стверджує позивач, всупереч умовам договору щодо строків оплати, орендар перестав сплачувати оренду плату за користування орендованим приміщення, що стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача орендної плати у розмірі 32 700, 00 грн. та неустойки (штрафу) у розмірі 114 100, 00 грн.

Частиною 1 ст. 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Матеріалами справи підтверджується факт передачі позивачем в оренду майна, прийняття відповідачем та користування об`єктом оренди за Договором. Доказів на оплату виставлених позивачем відповідачу рахунків (додані до позовної заяви) за користування орендованим майном, відповідачем не надано, про розгляд справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 28.06.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.ч. 1, 7 ст. 193 ГК України, що кореспондується з приписами статей 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотивів, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, оскільки відповідач свої грошові зобов`язання за договором оренди належним чином не виконав - станом на день прийняття рішення, орендну плату за період заявлений в позовній заяві не сплатив, факт наявності заборгованості відповідач не спростував, доказів сплати вказаних платежів суду не надав, у той час як розмір відповідно заявлених до стягнення коштів відповідає фактичним обставинам справи та є арифметично вірним, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 32 700, 00 грн. заборгованості з орендних платежів є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Позивач також просить на підставі п. 5.9. договору стягнути з відповідача неустойку (штраф) у розмірі 114 100, 00 грн.

Приписами ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вже зазначалось п. 5.9. Договору сторони визначили, що за прострочення сплати орендних платежів орендар зобов`язується сплатити оговорену сторонами неустойку в розмірі 700 грн. за кожен день прострочення платежу, а в разі прострочення більше ніж 3 (три) календарних дні, орендодавець має право самостійно вилучити об`єкт оренди, що не звільняє орендаря від сплати штрафу за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Господарський суд враховуючи викладене та здійснивши перевірку наведеного позивачем математичного розрахунку неустойки (штрафу), дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача неустойки, у розмірі 114 100, 00 грн.

Відповідно до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 ГПК України, обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування доводів позивача.

За таких обставин, суд оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олександрія Кепітал» (02156, м. Київ, вул. Шолом-Алейхема, будинок 3, офіс 3, ідентифікаційний код 39265954) на користь Фізичної особи-підприємця Вдовенка Віталія Вікторовича ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) грошові кошти: заборгованість - 32 700 (тридцять дві тисячі сімсот) грн. 00 коп., неустойки - 114 100 (сто чотирнадцять тисяч сто) грн. 00 коп. та витрати зі сплати судового збору - 2 202 (дві тисячі двісті дві) грн. 00 коп.

3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Алєєва