ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2019 року

м. Київ

Справа № 917/130/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицької Н. О. - головуючого, Могила С. К., Случа О. В.

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області

на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 08.04.2019 і постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.06.2019

з розгляду заяви фізичної особи-підприємця Стецишина Олександра Михайловича

про забезпечення позову у справі

за позовом фізичної особи-підприємця Стецишина Олександра Михайловича

до Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Полтавській області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Кременчуцька районна державна адміністрація Полтавської області,

про поновлення договору оренди землі, визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки,

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. Фізична особа-підприємець (далі - ФОП) Стецишин О. М. звернулася до Господарського суду Полтавської області із позовною заявою до Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Полтавській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Полтавській області) про: визнання поновленим договору оренди земельної ділянки площею 38,000 га, кадастровий номер :06:000:0243, від 01.12.2011, укладеного між Кременчуцькою районною державною адміністрацією Полтавської області та ФОП Стецишиним О. М., зареєстрованого у відділі Держкомзему у Кременчуцькому районі Полтавської області, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 16.01.2012 № 00779, строком на 7 років з моменту набрання законної сили рішенням суду у цій справі; визнання укладеною з моменту набрання законної сили рішенням суду у цій справі додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 01.12.2011 на визначених позивачем умовах.

2. Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 05.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження.

3. 05.04.2019 від ФОП Стецишина О. М. надійшла заява про забезпечення позову у виді заборони ГУ Держгеокадастру у Полтавській області приймати рішення та/або здійснювати дії, спрямовані на розпорядження (передачу у власність, користування чи інше речове право) земельними ділянками сільськогосподарського призначення, кадастрові номери: :06:000:0417, :06:000:0414, :06:000:0419, :06:000:0418, :06:000:0425, :06:000:0415, :06:000:0413, :06:000:0423, :06:000:0412, :06:000:0410, :06:000:0401, :06:000:0420, :06:000:0416, :06:000:0424, :06:000:0426, :06:000:0422, :06:000:0409, :06:000:0421, :06:000:0411, утвореними шляхом поділу земельної ділянки, кадастровий номер :06:000:0243, що розташовані на території Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

4. В обґрунтування поданої заяви ФОП Стецишин О. М. зазначив, що 26.02.2019 в інтересах позивача на адресу ГУ Держгеокадастру у Полтавській області направлено адвокатський запит для отримання інформації щодо дій, які ГУ Держгеокадастру у Полтавській області вчиняє стосовно земельної ділянки, кадастровий номер :06:000:0243.

У відповідь на адвокатський запит ГУ Держгеокадастру у Полтавській області у листі від 07.03.2019 (який отримав позивач 01.04.2019) повідомило, що будь-яких рішень стосовно зазначеної земельної ділянки не приймало, жодних дій не вчиняло, зокрема не приймало рішення про поділ земельної ділянки.

5. Проте як наголошує ФОП Стецишин О. М., через 2 дні після отримання листа, а саме 02.04.2019, він дізнався, що за даними Державного земельного кадастру та Публічної кадастрової карти відомостей щодо земельної ділянки, кадастровий номер :06:000:0243, немає, відомостей про цю ділянку більше не містяться у Державному земельному кадастрі, натомість на її місці з`явилося 19 новостворених земельних ділянок, кадастрові номери: :06:000:0417, :06:000:0414, :06:000:0419, :06:000:0418, :06:000:0425, :06:000:0415, :06:000:0413, :06:000:0423, :06:000:0412, :06:000:0410, :06:000:0401, :06:000:0420, :06:000:0700:06:000:0424, :06:000:0426, :06:000:0422, :06:000:0409, :06:000:0421, :06:000:0411.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

6. Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 08.04.2019 у справі № 917/130/19, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 20.06.2019, заяву ФОП Стецишина О. М. про забезпечення позову задоволено.

7. Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, зазначив, що ГУ Держгеокадастру у Полтавській області як розпорядник спірної земельної ділянки, з огляду на положення статті 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), не позбавлений права та можливості, незважаючи на наявність судового спору, приймати рішення та вчиняти дії, спрямовані на передання у власність чи надання у користування спірної земельної ділянки; у випадку припинення існування спірної земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав або у випадку передачі земельної ділянки у власність чи користування третім особам позивач буде змушений захищати своє порушене право шляхом подання інших позовів до судів різних юрисдикцій, тому невжиття заходів до забезпечення позову не забезпечить реального захисту прав позивача на оренду спірної земельної ділянки.

8. Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду Полтавської області від 08.04.2019 і постановою Східного апеляційного господарського суду від 20.06.2019 у справі № 917/130/19, ГУ Держгеокадастру у Полтавській області звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить зазначені рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

9. Підставами для скасування рішень скаржник вважає порушення та неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій статей 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), статей 319, 321 Цивільного кодексу України.

10. Скаржник наголошує, що як установили суди, на момент звернення позивача із заявою про забезпечення позову спірна земельна ділянка вже була поділена на 19 новоутворених земельних ділянок, тому задоволення такої заяви не може забезпечити фактичного виконання судового рішення.

Крім того, задовольнивши заяву про забезпечення позову, суди попередніх інстанцій фактично порушили право власності на спірну земельну ділянку держави в особі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

11. У відзиві на касаційну скаргу ФОП Стечишин О. М. вказує на безпідставність доводів скаржника, а тому просить залишити без змін ухвалу Господарського суду Полтавської області від 08.04.2019 і постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.06.2019 у справі № 917/130/19.

Позиція Верховного Суду

12. Здійснивши розгляд касаційної скарги у письмовому провадженні, дослідивши наведені у ній доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

13. Відповідно до частини 1, абзацу 3 частини 2 статті 791 та частини 4 статті 122 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

14. За змістом абзацу 2 частини 10 статті 24 та частини 6 статті 16 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі поділу чи об'єднання земельних ділянок. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера.

15. Згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

16. Однак положення зазначеної норми пов'язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення у контексті положень статті 73 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується як гарантія задоволення вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, наявне у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

17. Відповідно до частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1- 9 цієї частини.

18. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

19. Оскільки ФОП Стецишин О. М. звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі їх задоволення не вимагатиме примусового виконання, у цьому випадку мала застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття зазначених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицю викладено у постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 912/1616/18).

20. Суди попередніх інстанцій установили, що ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, незважаючи на наявність спору в суді з приводу земельної ділянки, якою користується позивач та якою він має намір користуватися у подальшому - вчинило дії щодо скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки шляхом її поділу на 19 земельних ділянок.

21. Однак відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову могла би призвести до вчинення відповідачем подальших дій щодо новоутворених земельних ділянок (передача у власність чи користування іншим особам), що унеможливить відновлення порушених прав ФОП Стецишина О. М. у разі задоволення позовних вимог.

22. Характер дій відповідача свідчить про намагання уникнути виконання рішення суду у справі № 917/130/19 у разі задоволення позовної заяви, тому суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку щодо наявності обґрунтованих підстав для задоволення заяви про забезпечення позову. Вжиті заходи забезпечення позову спрямовані передусім на запобігання подальшому порушенню прав позивача та забезпечення можливості реального судового захисту, зважаючи на обставини здійсненого відповідачем поділу спірної земельної ділянки на 19 окремих частин.

23. Доводи, наведені у касаційній скарзі, не спростовують того, що застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачеві приймати рішення та/або здійснювати дії, спрямовані на розпорядження (передачу у власність, користування чи інше речове право) земельними ділянками сільськогосподарського призначення не порушить прав та охоронюваних законом інтересів ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, а лише запровадить законні обмеження, наявність яких дасть змогу створити належні умови для запобігання перешкоджанню виконання рішення суду в разі повного чи часткового задоволення позовних вимог.

24. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вжиті згідно з ухвалою Господарського суду Полтавської області від 08.04.2019 у справі № 917/130/19 заходи забезпечення позову відповідають вимогам процесуального законодавства, у тому числі щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірного утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, а тому підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги та норми права, якими керувався суд

25. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

26. Відповідно до частини 1 статті 309 цього Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

27. З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судові рішення у справі прийнято із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для їх скасування не вбачається.

28. Викладені у касаційній скарзі аргументи не можуть бути підставою для скасування судових рішень, оскільки вони не спростовують висновків судів та фактично зводяться до незгоди із судовими рішеннями.

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Полтавській області залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 08.04.2019 і постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.06.2019 у справі № 917/130/19 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ